ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/31708/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
          головуючий суддя                    Грибан І.О.
          судді:                                        Беспалов О.О.
                                                  Ключкович В.Ю.
          за участі:
          секретар с/з                              Піскунова О.Ю.
          пр-к відповідача                     ОСОБА_1 

          розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
У С Т А Н О В И В :

           ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві, у якому просив:
          - визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди позивачу у період з 18.04.2020 по 28.08.2020 із застосування статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»; 
          - зобов`язати відповідача провести перерахунок суддівської винагороди позивачу за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки), обчисливши її відповідно до статті 130 Конституції України та статті 135 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", та виплатити недоотриману частину.
          Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, при цьому суд вийшов за межі позовних вимог.
          Суд першої інстанції визнав протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві щодо нарахування та виплати судді Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_2 суддівської винагороди за період з 18.04.2020 по 28.08.2020 (за винятком днів відпустки) із застосуванням статті 29 Закону України "Про державний бюджет України на 2020 рік" та стягнув з Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві (01133, м. Київ, бульвар Лесі України, 26, код ЄДРПОУ 26268059) на користь судді Шевченківського районного суду м. Києва Бугіля Володимира Вячеславовича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) недоплачену суддівську винагороду в розмірі 283701,85 грн. (двісті вісімдесят три тисячі сімсот одна грн. 85 коп.) з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.
          Рішення суду в частині присудження суддівської винагороди у межах стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.
          У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
          Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
          В обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилається на те, що при прийняті рішення судом першої інстанції не враховано положення бюджетного законодавства, особливості нормативного регулювання порядку фінансового забезпечення судів, а тому судом неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення.
          Відповідач наголошує, що з 18.04.2020 по 27.08.2020 Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві не мало правових підстав для нарахування та виплати позивачу суддівської винагороди поза межами видатків державного бюджету та без застосування обмежень, встановлених Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (у редакції Закону №553-ІХ), суд дійшов до помилкових висновків щодо задоволення адміністративного позову.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.
          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року призначено апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року до розгляду в судовому засіданні на 19 січня 2022 року.
          Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2021 року залучено до участі у розгляді справи третю особу - Державну судову адміністрацію України.
          У судове засідання позивач не з`явився та явку уповноваженого представника до суду не забезпечив. Про дату, час та місце апеляційного розгляду справи був повідомлений належним чином.
          Представник відповідача у судовому засіданні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу задовольнити.
          Керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України, суд протокольною ухвалою вирішив здійснити апеляційний розгляд справи за даною явкою.
          Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
          Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Указом Президента України від 02.06.2007 №485/2007 "Про призначення суддів" ОСОБА_2 призначено строком на п`ять років на посаду судді Яготинського районного суду Київської області..
          Указом Президента України від 31.08.2011 № 882/2011/2007 "Про переведення суддів" ОСОБА_2 переведено на посаду судді Шевченківського районного суду міста Києва в межах п`ятирічного строку.
          Постановою Верховної Ради України від 21.06.2020 № 4858-VI ОСОБА_2 призначено на посаду судді Шевченківського районного суду м. Києва безстроково.
          Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX, який набрав чинності 18 квітня 2020 року внесено зміни до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» шляхом його доповнення, зокрема, статтею 29 наступного змісту: «Установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки».
          Відповідно до частини 3 вказаної статті обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні, крім іншого, суддівської винагороди. 
          Рішенням Конституційного Суду України від 28.08.2020 №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) наведені вище положення частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік»  зі змінами.
          Відповідно до виданої Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в місті Києві щодо судді Шевченківського районного суду міста Києва Бугіля Володимира В`ячеславовича  від 26.07.2021 № 400 про нараховану та виплачену суддівську винагороду за квітень - вересень 2020 року сум обмеження доходу за період квітень - вересень 2020 року складає 283 701,85 грн., у тому числі:
          - за квітень: 30053,34 грн.;
          - за травень: 78 890,00 грн.;
          - за червень: 78 890,00 грн.;
          - за липень: 44 590,00 грн.;
          - за серпень: 59 167,51 грн.;
          - за вересень: 7 889,00 грн.
          Не погоджуючись із такими діями щодо обмеження розміру суддівської винагороди, позивач звернувся з даним позовом до суду.
          Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що законодавцем визначено регулювання суддівської винагороди виключно Законом №1402-VIII, що узгоджується з приписом ч. 2 ст. 130 Конституції України, в силу якої розмір суддівської винагороди встановлюється виключно законом про судоустрій.
          Суд першої інстанції прийшов до висновку, що обмежуючи розмір суддівської винагороди шляхом застосування Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» із змінами згідно Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX всупереч вимогам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, у спірний період відповідач вчинив дії, що порушують права та гарантії незалежності судді, тобто позивача у справі.
          Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
          Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
          Відповідно до ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.           Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
          У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII (далі - зазначено, що цей Закон №1402-VIII) визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
          За приписами частин 1 та 2 ст. 4 Закону №1402-VIII судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
          Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
          Відповідно до частин 1, 2, 9 ст. 135 Закону №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
          Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
          Обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
          З 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України згідно із Законом України від 02.06.2016 №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» (далі - Закон №1401-VIII).
          Законом №1401-VIII статтю 130 Основного Закону України викладено в новій редакції, текст якої зазначено вище. Конституція України у редакції Закону №1401-VIII містить положення, які закріплюють спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди встановлюється законом про судоустрій».
          З цією конституційною нормою співвідносяться норми ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII, які у поєднанні (системному зв`язку) дають чітке розуміння, що єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій.
          Отже, з огляду на приписи ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII розмір суддівської винагороди, зокрема і граничний розмір такої можуть визначатись виключно Законом України «Про судоустрій і статус суддів».
          Зміни до цього Закону в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у період з квітня по серпень 2020 року не вносилися, тож законних підстав для обмеження її виплати (десятьма прожитковими мінімумами) не було.
          Водночас, 12.03.2020 набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19», якою з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин, кінцева дата якого з урахуванням внесених до вказаної Постанови змін неодноразово змінювалася, збільшуючи строк дії карантину.
           18 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13.04.2020 №553-IX (далі - Закон №553-ІХ), згідно з п. 10 розділу І якого, Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14.11.2019 №294-IX (далі - Закон №294-ІХ) доповнено, зокрема, ст. 29 такого змісту (тут - в редакції, яка діяла до ухвалення Рішення Конституційного Суду України №10-р/2020 від 08.08.2020): «установити, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки (частина перша).
          Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС).           Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина друга).
          Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті; частина третя)».
          У постанові від 03.03.2021 (справа №340/1916/20) Верховний Суд зазначив, що Закон №553-ІХ (яким внесено зміни до Закону №294-ІХ, зокрема доповнено його ст. 29 (п. 10 розділу І Закону №553-ІХ) не є законом про судоустрій, ним чи іншим законом не вносилися зміни до Закону №1402-VIII (стосовно розміру суддівської винагороди), а тому такий закон не може встановлювати розміру винагороди судді. Розбіжність між нормами (різних) законів щодо регулювання одних правовідносин (розміру суддівської винагороди), яка виникла у зв`язку з набранням чинності Законом №553-ІХ, має вирішуватися на користь Закону №1402-VIII.
          Нормотворчі колізії є непоодиноким явищем всередині системи права, тому якщо усе ж склалася ситуація із суперечливим правовим регулюванням, як у цій справі, її вирішення, на думку колегії суддів, має ґрунтуватися на підході, відповідно до якого перевагу у застосуванні має спеціальна правова норма, якщо її видання передбачено актом вищої юридичної сили.
          Верховний Суд зазначив, що для спірних правовідносин спеціальними є норми ст. 135 Закону №1402-VIII, які попри те, що в часі цей закон прийнятий раніше, мають пріоритет стосовно пізніших положень Закону №294-ІХ (у редакції Закону №553-ІХ). Основний Закон України має найвищу юридичну силу, тож «спеціальність» Закону №1402-VIII, зокрема його статті 135, що спирається передусім на конституційні положення ч. 2 ст. 130 і є своєрідним її «продовженням», у цьому випадку безапеляційно долає доктринальний принцип подолання колізії правових норм, за яким наступний закон з того самого питання скасовує дію попереднього (попередніх).
          Закон №294-ІХ (у редакції Закону №553-ІХ) має іншу сферу регулювання. Вимоги щодо його змісту містяться в ч. 2 ст. 95 Конституції України та деталізовані у Бюджетному Кодексі України. Вказаний закон не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів.
          Колегія суддів зазначає, що набрання 18.04.2020 чинності Законом №553, яким Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» доповнено статтею 29 зазначеного вище змісту, не змінило правове регулювання правовідносин з нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому у відповідача були відсутні законні підстави для обмеження розміру суддівської винагороди.
          Проте, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач всупереч приписам ч. 2 ст. 130 Конституції України та ч. 1 ст. 135 Закону №1402-VIII застосував до спірних правовідносин положення статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», якими ці відносини, як зазначалось вище, не регулюються, внаслідок чого безпідставно обмежив розмір суддівської винагороди позивача та в період з 18 квітня до 28 серпня 2020 року виплачував зазначену винагороду в обмеженому розмірі.
          Враховуючи висновки Верховного Суду та наведені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві щодо нарахування та виплати ОСОБА_3 за час роботи на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року із застосуванням обмеження розміру суддівської винагороди, встановленого ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» та з метою належного правового захисту порушених прав позивача вважає за необхідне зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в м. Києві нарахувати та виплатити ОСОБА_3 суддівську винагороду за період роботи на посаді судді Святошинського районного суду м. Києва з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року включно без застосування обмеження розміру суддівської винагороди, встановленого ст. 29 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік", із врахуванням проведених раніше виплат.
          Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ТУ ДСА України в м. Києві, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, не мало правових підстав для невиконання вимоги ст. 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» про застосування обмеження максимального розміру, у т.ч. суддівської винагороди 10 мінімальними заробітними платами, та не міг здійснювати її нарахування, ігноруючи норми бюджетного законодавства України, то колегія суддів вважає, що такі доводи є необґрунтованими, оскільки розмір суддівської винагороди у період існування спірних правовідносин повинен був визначатися приписами ст. 135 Закону №1402-VIII.
          Крім того, колегією суддів встановлено, що у 2020 році виплата суддівської винагороди здійснювалася за кодом економічної класифікації видатків(КЕКВ) 2111 «Заробітна плата». Кошторисні призначення  ТУ ДСА в місті Києві для місцевих загальних судів  за зазначеним кодом станом на 31.12.20 становили 421 731,0 тис. гривень. Бюджетні асигнування за даним КЕКВ відкриті в повному обсязі та не зменшувалися.
          Отже , судом першої інстанції правильно визначено належного відповідача у справі та визначено для спірних правовідносин ефективний спосіб захисту порушеного права позивача.
          Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
          Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
          Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріального та процесуального права.
          У свою чергу, вказані в апеляційній скарзі доводи ТУ ДСА України в м. Києві не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
          З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 310, 315-316, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

          Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації в м. Києві залишити без задоволення.
          Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2021 року залишити без змін.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

          Головуючий суддя                                                                      І.О. Грибан

          Судді                                                                                          О.О. Беспалов

                                                                                                    В.Ю. Ключкович

          (повний текст постанови складено 19.01.2022р.)