ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/2877/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Чудак О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  31 січня 2022 року                                                                                   м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді                                                             Коротких А.Ю.,
суддів                                                                                Сорочка Є.О.,
                                                                                          Чаку Є.В., 
при секретарі                                                                      Дмитренко К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року про залишення позову без розгляду у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В :
ФОП ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. Свої вимоги апелянт мотивує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного судового рішення неповно досліджено обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми процесуального права.
Заслухавши учасників справи, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач звернувся до суду з даним позовом 07.02.2020 року та просить суд: визнати дії Головного управління ДПС у місті Києві, що полягають у несвоєчасному розгляді заяви про застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 спрощеної системи оподаткування з 01 жовтня 2017 року та в подальшій відмові у застосуванні до останнього спрощеної системи оподаткування, - протиправними; зобов`язати Головне управління ДПС у місті Києві здійснити всі необхідні реєстраційні дії щодо оформлення та застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 спрощеної системи оподаткування з 01 жовтня 2017 року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 лютого 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику учасників справи.
19.03.2020 року до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання Головного управління ДПС у місті Києві про залишення позовної заяви без розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 серпня 2021 запропоновано позивачу надати пояснення на клопотання представника відповідача.
На виконання вимог ухвали суду позивач подав письмове пояснення, у якому просив залишити зазначене клопотання відповідача без задоволення.
Зауважив, що після звернення до відповідача із заявою від 15.09.2017 року про застосування до нього як до фізичної особи-підприємця спрощеної системи оподаткування позивач не отримав жодної відповіді на таку заяву.
При цьому, позивач до 11.12.2019 року подав податкову звітність як фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи, а відповідач приймав таку звітність без відмов чи зауважень, вказуючи лише про те, що така звітність перебуває у статусі «історія подання» без будь якого пояснення цього статусу.
Розглянувши дане клопотання та матеріали справи, суд першої інстанції дійшов висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду та ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року позовну заяву залишено без розгляду.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Частина перша статті 122 КАС України передбачає можливість встановлення строків звернення до адміністративного суду іншими законами.
Статтею 56 Податкового кодексу України визначено порядок оскарження рішень контролюючих органів. Так, відповідно до пункту 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Відповідно до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Так, Верховний Суд в постанові від 24.04.2020 року у справі №520/6895/19 дійшов висновку, що законодавець в абзаці першому пункту 56.18. статті 56 Податкового кодексу України під висловом «або інше рішення контролюючого органу» розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.
Також в даній постанові Верховний Суд зауважив, що Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження наказу про призначення перевірки, тому в даному випадку застосуванню підлягає загальний строк звернення до суду, встановлений Кодексом адміністративного судочинства України.
Водночас, в постановах від 12.02.2021 року у справі №380/5397/20, від 30.06.2021 року у справі №420/6333/20, від 12.08.2021 року у справі №240/2395/21 Верховний Суд зауважив, що правова позиція про те, що спеціальні строки для звернення до суду з позовом про скасування рішень контролюючих органів, що не пов`язані з нарахуванням грошових зобов`язань, нормами ПК України не визначені, була висловлена у постанові Верховного Суду від 11.10.2019 року у справі №640/20468/18. При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові (від 11.10.2019 року у справі №640/20468/18) правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку інших рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору, це не змінює підхід до нормативного розуміння застосування строку звернення до суду у справах цієї категорії.
Так, судом першої інстанції було встановлено, що 15.09.2017 року позивачем до ДПІ у Святошинському районі ГУ ДФС у м. Києві подано заяву про застосування до нього як до фізичної особи-підприємця спрощеної системи оподаткування з 01.10.2017 року.
Однак, будь-якої відповіді від контролюючого органу на вказану заяву позивач не отримував.
Відповідно до пунктів 299.3 та 299.5 статті 299 ПК України у разі відсутності визначених цим Кодексом підстав для відмови у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування зареєструвати таку особу платником єдиного податку.
У разі відмови у реєстрації платника єдиного податку контролюючий орган зобов`язаний надати протягом двох робочих днів з дня подання суб`єктом господарювання відповідної заяви письмову вмотивовану відмову, яка може бути оскаржена суб`єктом господарювання у встановленому порядку.
Таким чином, протягом двох робочих днів від дати надходження заяви щодо переходу на спрощену систему оподаткування контролюючий орган був зобов`язаний або зареєструвати позивача платником єдиного податку або надати письмову вмотивовану відмову у такій реєстрації.
Отже, невчинення контролюючим органом жодної із вказаних дій, про що стверджує позивач, свідчить про допущення відповідачем протиправної бездіяльності з моменту закінчення вказаного дводенного строку.
Разом з тим, у постанові від 08.08.2019 року у справі №127/13736/16-а Верховний Суд зазначив, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач про порушення свого права на реєстрацію платником єдиного податку внаслідок допущення відповідачем бездіяльності міг дізнатись з моменту закінчення дводенного строку після подання вказаної заяви від 15.09.2017 року.
Разом з цим, встановлено, що до 30.01.2019 року позивач не вчиняв жодних дій щодо отримання інформації про рішення прийняте за вказаною заявою від 15.09.2017 року.
Посилання позивача на те, що він неодноразово звертався до відповідача з питанням щодо переходу на спрощену систему оподаткування не підтверджені жодними доказами. До того ж, позивач не обґрунтовує, чому він не оскаржував бездіяльність відповідача щодо ненадання відповідей на його звернення.
З огляду на вказане, доводи позивача про те, що про порушення своїх прав він дізнався лише з листа відповідача від 11.12.2019 року, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що свідчать про штучне створення позивачем умов для звернення до суду з дотримання встановленого строку або умов для поновлення такого строку, у зв`язку з чим не приймає до уваги.
Щодо посилань позивача на те, що він до 11.12.2019 року подавав податкову звітність як фізична особа-підприємець платник єдиного податку другої групи, а відповідач приймав таку звітність без відмов чи зауважень, вказуючи лише про те, що така звітність перебуває у статусі «історія подання» без будь якого пояснення цього статусу, то такі посилання не свідчать про дотримання позивачем строку звернення до суду чи його пропуск з поважних причин.
Так, згідно пункту 49.8 статті 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу.
Отже, прийняття контролюючим органом податкової звітності позивача як фізичної особи-підприємця платника єдиного податку другої групи не свідчить про фактичне визнання відповідачем наявності у позивача статусу платника єдиного податку другої групи.
Пунктом 1 глави 1 розділу IV Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Мінфіну від 07.04.2016 року №422 (Порядок №422), визначено, що первинні показники, що відображаються в підсистемі, яка забезпечує обробку податкової звітності та платежів, є показниками форм податкової звітності.
Відповідно до пункту 4 глави 4 розділу ІV Порядку №422 якщо після подання Звітного документа платник податків подає до граничного строку подання новий Звітний документ із виправленими показниками, поданий раніше Звітний документ стає недіючим та отримує ознаку стану обробки «Історія подання».
Дані Звітного документа, який отримує ознаку стану обробки «Історія подання», після настання граничного строку сплати грошового зобов`язання за таким Звітним документом виключаються з інтегрованої картки платника. Вказане виключення проводиться датою отримання такої ознаки стану обробки та з використанням відповідних облікових показників (операцій).
Отже, роз`яснення ознаки стану обробки «Історія подання» міститься у вільному доступі та позивач мав можливість встановити зміст такої ознаки. Незрозумілість для позивача змісту вказаної ознаки не може слугувати обставиною, що впливає на дотримання позивачем строку звернення до суду із даним позовом.
Необхідно зазначити, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
При цьому позивачем не наведено доводів та їх документального підтвердження, які б свідчили про наявність об`єктивно непереборних обставин, пов`язаних з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення дій щодо звернення до суду з позовом за захистом порушеного права, протягом установленого законом строку.
З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, звертаючись до суду з даним позовом лише 07.02.2020 року, позивачем було пропущено шестимісячний строк звернення до суду, наслідком чого є залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно повернув позовну заяву позивачу.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 122, 123, 240, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Коротких А.Ю.

Судді:                                                                                          Сорочко Є.О.

                                                                                                    Чаку Є.В. 
Повний текст виготовлено: 02 лютого 2022 року.