ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 лютого 2022 року                                                                     Справа № 903/829/21 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючий суддя                 Мельник О.В.
суддя                                         Олексюк Г.Є.
суддя                                         Гудак А.В.

при секретарі судового засідання Орловській Т.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на рішення господарського суду Волинської області від 16.12.21р. у справі №903/829/21 (суддя Якушева І.О., повний текст рішення складено 20.12.2021)
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра"
до  фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1       
про стягнення 496 883,22 грн.
за участю представників:
позивача - Вініченко В.В.,
відповідача - Кушнірук А.В.,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням господарського суду Волинської області від 16.12.2021 року у справі №903/829/21 позов товариства з обмеженою відповідальністю "НІРА" до фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 про стягнення 496883,22 грн. задоволено повністю. Стягнуто з фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Ніра" 393496 грн. 50 коп. збитків, завданих інфляцією, 103386 грн. 72 коп. процентів річних, 7453 грн. 25 коп. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
В обґрунтування рішення судом першої інстанції зазначено, зокрема, що у зв`язку із порушенням відповідачем строку виконання зобов`язання зі сплати вартості товарно-матеріальних цінностей в розмірі 4 463 392,55 грн., підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача   393  496,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з листопада 2020 року по липень 2021 року та 103  386,72 грн. процентів річних за період з 27.10.2020 по 04.08.2021 року.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким зменшити розмір нарахованих збитків, завданих інфляцією та відсотків річних до 10% від суми стягнення, а саме до 49688,32 грн. 
В обґрунтування апеляційної скарги  відповідач зазначає, зокрема, що оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо  вартості пшениці, а тому в силу умов пункту 1.4 договору у відповідача не виникало обов`язку з поставки товару, відтак і у позивача не виникало правових підстав нараховувати інфляційні втрати та 3% річних за порушення строків.
Також посилається на судову практику, зокрема на постанову Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №902/417/18, а саме щодо права суду на зменшення розміру процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Позивачем подано суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому скасуванню не підлягає.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
11.02.2020 між ТОВ «Ніра» як стороною-1 та фермерським господарством «Західний Буг» ОСОБА_1 як стороною-2 було укладено договір, відповідно до п. 1.1 якого фермерське господарство зобов`язалося своїми силами виконати для товариства комплекс робіт з вирощування зернової культури пшениці на земельних ділянках загальною площею 325,60 га, право користування якими належить фермерському господарству .
Врожай пшениці, який буде зібрано на виконання цього договору, повинен бути доставлений фермерським господарством на зерновий склад за адресою: Волинська обл., м.Володимир-Волинський, вул.Ганни Жежко, 9 в строк до 15 серпня 2020 (п.1.3 договору).
Згідно з п. 1.4 договору кількість пшениці, що сторона-2 вирощує на виконання умов договору, визначається, як вартість наданих матеріально-технічних цінностей відповідно до п.1..6 цього договору, поділена на ринкову вартість зерна (пшениці), погоджену сторонами. В разі, якщо вартість зерна додатково сторонами не погоджена-сторона 2 відшкодовує стороні-1 вартість наданих матеріалів.
У відповідності до п. 1.6. договору для виконання цього договору сторона-1 надає стороні-2 матеріально-технічні цінності (мінеральні добрива, моторне паливо та оливи, пестициди, запасні частини та інше), а саме: сторона-1 надає аміачну селітру у кількості 470 тонн, вартістю 3 745 119 грн. 67 коп. та амоній сульфат у кількості 100 тонн, вартістю 718 272 грн. 88 коп., загальна вартість наданих матеріальних цінностей 4 463 392 грн 55 коп., в т.ч. ПДВ. Сторона-2 використовує передані стороною-1 матеріально-технічні цінності в своїй діяльності без права передачі таких цінностей третім особам (п.1.6. договору).
На виконання умов договору товариство передало, а фермерське господарство прийняло аміачну селітру в кількості 470 тонн, вартістю 3 754 119 грн. 67 коп., амоній сульфат в кількості 100 тонн вартістю 718 272 грн. 88 коп., а   всього на загальну суму 4 463 392 грн. 55 коп., що підтверджується копією акту прийому-передачі №1 від 13.02.2020, підписаним та скріпленим відтисками печаток сторін. 
Враховуючи що, вартість зерна не була додатково погоджена сторонами, відповідач не передавав позивачу зерно пшениці, ТОВ «Ніра» звернулося до відповідача з претензію №12/10-20 від 12.10.2020 про відшкодування вартості переданих товарно - матеріальних цінностей в розмірі 4 463 392,55 грн. На підтвердження надіслання претензії відповідачу позивач надав копію опису вкладення у цінний лист від 12.10.2020, копію накладної від 12.10.2021.
Вказані обставини також були встановлені судами першої та апеляційної інстанції при розгляді справи №903/12/21 і на підставі ч. 4 ст. 75 ГПК України   не потребують повторного доказування. 
У зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував вартості товарно - матеріальних цінностей в добровільному порядку позивач звернувся з позовом до господарського суду Волинської області про стягнення із ФГ «Західний Буг» 4 463 392,55 грн. заборгованості, 830191,01 грн. пені, 1 115   848,14 грн. штрафу.
Рішенням господарського суду Волинської області у справі №903/12/21 від 05.04.2021 позов ТОВ «Ніра» було задоволено: визнано недійсним односторонній правочин - заяву ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 №06-504 від 05.02.2021 про припинення зобов`язання зарахування зустрічних однорідних вимог по договору №1/11022020 від 11.02.2020, а саме: про припинення взаємних грошових зобов`язань ТОВ "Ніра" і ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 в сумі 743 898,76 грн. часткового припинення основного зобов`язання ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 перед товариством з обмеженою відповідальністю «Ніра" за договором №1/11022020 від 11.02.2020; стягнуто з фермерського господарства «Західний Буг»  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Ніра» 6 409 431, 70 грн. заборгованості, з яких: 4 463 392,55 грн. - основного боргу, 830 191,01 грн. - пені, 1115848, 14 грн. - штрафу та 9841,48 грн. судового збору.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року рішення господарського суду Волинської області від 05.04.2021 року у справі №903/12/21 скасовано в частині стягнення з фермерського господарства «Західний Буг» ОСОБА_1 830 191 грн. 01 коп. пені, 1115848 грн. 14 коп. штрафу та 29 190 грн. 59 коп. витрат зі сплати судового збору та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову. Пункт 3 резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з фермерського господарства «Західний Буг» ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ніра» 4 463 392,55 грн.  заборгованості по розрахунках та 69   220,89   грн.  витрат зі сплати судового збору.». В решті рішення від 05.04.2021 залишено без змін.
Зі змісту рішення господарського суду Волинської області у справі №903/12/21 від 05.04.2021, постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 вбачається, що судом було стягнуто з ФГ «Західний Буг» ОСОБА_1 4 463 392,55 грн. заборгованості за передані товарно-матеріальні цінності.
На виконання постанови Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021   судом видано наказ від 07.07.2021 року №903/12/21-2.
Кошти в розмірі 4532613,44 грн. на виконання наказу господарського суду Волинської області №903/12/21-2 від 07.07.2021 приватний виконавець перерахував   ТОВ «Ніра» 04.08.2021., що підтверджується копією платіжного доручення №3704 від 04.08.2021.
В жовтні 2021 року ТОВ «Ніра» звернулося з позовом до господарського суду Волинської області   про стягнення з відповідача за період з листопада 2020 року по липень 2021 року збитків, завданих інфляцією в сумі 393  496,50 грн., а також за період з 27.10.2020 по 04.08.2021 процентів річних, нарахованих на підставі ст.625 ЦК України в сумі 103  386,72 грн., за порушення відповідачем строку оплати вартості товарно - матеріальних цінностей. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України передбачено, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Як зазначено у ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 193, ч.1 ст. 283, ч.ч.1, 4 ст. 286 Господарського кодексу України учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Договором  №1/10022020 від 11.02.2020 не було встановлено строк оплати   переданих відповідачу товарно - матеріальних цінностей. Проте, позивач звертався до відповідача з претензію №12/10-20 від 12.10.2020 про відшкодування вартості переданих товарно - матеріальних цінностей в розмірі   4463392,55 грн., факт отримання якої 19.10.2020 не заперечується сторонами даного спору.
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Колегія суддів перевіривши розрахунок суми збитків, завданих інфляцією, та процентів річних, встановила, що розрахунок є арифметично правильним та відповідає вимогам чинного законодавства.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у зв`язку із порушенням відповідачем строку виконання зобов`язання зі сплати вартості товарно-матеріальних цінностей в сумі 4 463 392,55 грн., підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача  393  496,50 грн. збитків, завданих інфляцією, за період з листопада 2020 року по липень 2021 року та 103  386,72 грн. процентів річних за період з 27.10.2020 по 04.08.2021 року.
При цьому, доводи апеляційної скарги про те, що сторонами не було досягнуто згоди щодо  вартості пшениці, а тому в силу умов пункту 1.4 договору у відповідача не виникало обов`язку з поставки товару, відтак і у позивача не виникало правових підстав нараховувати інфляційні втрати та 3% річних за порушення строків, оцінюються судом апеляційної інстанції критично, оскільки обставини порушення відповідачем своїх зобов`язань по договору щодо відшкодування вартості наданих матеріалів на суму 4 463 392,55 грн. та правомірності вимог позивача про стягнення вказаної суми встановлені постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.06.2021 року по справі №903/12/21, а тому враховуючи приписи ч.4 ст. 75 ГПК України доказуванню не підлягають.
Натомість предметом розгляду даного спору є стягнення 3% річних та інфляційних втрат, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов`язання з відшкодування (сплати) вартості наданих матеріалів, а не за непоставку товару.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року в справі №646/14523/15-ц (провадження № 14-591 цсі 8) зроблено правовий висновок про те, що за змістом ч.2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і с особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягав у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Таким чином, у статті 625 ІІК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд в постанові від 17 листопада 2021 року по справі №910/221 13/17, від 10 листопада 2021 року по справі №2-7250/11-ц, від 15 вересня 2021 року по справі №917/682/20.
Отже, оскільки борг відповідача за договором є грошовим зобов`язанням перед позивачем, то сплата вказаного боргу в силу положень ч. 2 ст. 625 ЦК України повинна бути здійснена з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Окрім того, посилання апелянта на позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 №902/417/18, колегія суддів оцінює критично, оскільки як встановлено Верховним Судом у справі №902/417/18 у пункті 5.5 договору сторони дійшли згоди щодо зміни розміру процентної ставки, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, і встановили її в розмірі сорока відсотків річних від несплаченої загальної вартості товару. 
Натомість у даній справі яка розглядається, апеляційним судом встановлено, що сторони договору №1/10022020 від 11.02.2020 не погоджували зміни розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, тому при зверненні до суду та розрахунку заборгованості відповідача з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, позивач керувався загальною нормою встановленою ч.2 ст. 625 ЦК України
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 по справі №902/417/18 здійснено правовий висновок щодо можливості зменшення судом нарахованих до стягнення процентів річних, однак про право на зменшення розміру судом суми інфляційних втрат у вказаній постанові не зазначено.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що обставини справи №902/417/18, на яку посилається апелянт, та обставини даної справи не є подібними, а тому відсутні підстави для застосування у даному спорі висновків Великої Палати Верховного Суду наведених у справі №902/417/18.
Згідно з ч.3 ст.13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. За змістом ч.1 ст.14 ГПК України суд розглядає справу не інакше як, зокрема, на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 ГПК України.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції на підставі сукупності досліджених доказів повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді спору судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі рішення, а наведені в ній доводи ґрунтуються на помилковому тлумаченні скаржником норм матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин справи.
Оскільки відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції, судовий збір за подачу апеляційної скарги покладається на скаржника згідно ст.129 ГПК України. 
Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд            

ПОСТАНОВИВ:

Рішення господарського суду Волинської області від 16.12.21р. у справі №903/829/21 залишити без змін, апеляційну скаргу       фермерського господарства "Західний Буг" ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений "04" лютого 2022 р.

Головуючий  суддя                                                                      Мельник О.В. 

Суддя                                                                                              Олексюк Г.Є.  

Суддя                                                                                              Гудак А.В.