ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 квітня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/6132/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі удового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року (суддя 1-ї інстанції Конишева О.В.) у справі №280/6132/21 за позовом ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,- 

ВСТАНОВИВ:
19.07.2021р. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області ( з урахуванням зміни позовних вимог від 17.08.2021) про визнання протиправними дії Головного управління ДПС у Запорізькій області, щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф - 4126 - 49 від 11.06.2021 та Вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-4126-49 від 09.08.2021; скасування вимоги Головного Управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу(недоїмки) №Ф-4126-49 від 11.06.2021 року про заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 28193,44 грн. та вимоги про сплату боргу (недоїмки) за №Ф-4126-49 від 09.08.2021 у розмірі 28193,44 грн.; скасування рішення №86192405/830 від 17.06.2021 про накладання штрафу у розмірі 1100грн. за несплату позивачем ЄСВ за період з 10.02.2018 до 29.12.2020 та нараховану пеню у розмірі 5 611,1 грн.;
скасування рішення №65412405 від 11.05.2021 яким застосовані по відношенню до позивача штрафні санкції у розмірі 680 грн. за несвоєчасне подання Декларації про майновий стан і доходи за 2018 та 2019 роки.
Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з рішеннями податкового органу, оскільки позивач у певний період була найманим працівником, крім того, з результатами перевірки не була ознайомлена.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 11.06.2021 №Ф-4126-49 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 16787,32 грн.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області від 09.08.2021 №Ф-4126-49 в частині зобов`язання ОСОБА_1 сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 23498,42 грн.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДПС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 17.06.2021 №86192405/830. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Позивачем рішення суду не оскаржено.
Відповідачем подано апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимоги та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи, а саме судом  не враховано того, що позивач є фізичною особою-підприємцем, та відповідно облікової картки має борг, щодо автоматичного нарахованої суми єдиного внеску, у зв`язку з несвоєчасною сплатою якого також нараховано пеню та штрафні санкції.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_1 , була зареєстрований як фізична особа - підприємець 25.12.2014. 
Відповідно інформаційних даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 08.09.2020 проведено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням за № 2001030060002081717.
Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 , була зареєстрований як фізична особа - підприємець 16.09.2020 та 16.12.2020 проведено запис про припинення підприємницької діяльності за власним рішенням за № 2001030060001109733.
11.06.2021 Головним управління ДПС у Запорізькій області була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4126-49 з якої вбачається, що станом на 31.05.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 28193,44 грн.
09.08.2021 Головним управління ДПС у Запорізькій області була прийнята вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4126-49 з якої вбачається, що станом на 31.07.2021 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску у розмірі 34904,54 грн.
Крім того, 17.06.2021 ГУ ДПС у Запорізькій області винесено рішення №86192405/830 про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким до позивача, застосовано штрафні санкції в розмірі 1100 грн. за період з 10.02.2018 до 29.12.2020 та нараховано пеню в розмірі 5611,1 грн. 
Також, контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача з питання своєчасного подання звітності з податку на доходи фізичних осіб, за результатами якої складено акт №2803/08-01-24-05/ НОМЕР_1 від 13.04.2021. На підставі акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення форми "ПС" №65412405 від 11.05.2021, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 680,00 грн.
Позивач не погодившись із зазначеними рішеннями відповідача, звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позов дійшов висновку про обґрунтованість позову щодо протиправності оскаржених вимог в частині, а саме: вимога від 11.06.2021 №Ф-4126-49 в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 16787,32 грн. (за період 30.01.2018 по 21.04.2020) та вимога від 09.08.2021 №Ф-4126-49  в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 23498,42 грн. (за період 30.01.2018 по 21.04.2020), оскільки позивач з 30.01.2018 по 21.04.2020 був найманим працівником та  працював на TOB "МКЮ РІТЕЙЛ", а оскільки позивачем не було надано до матеріалів справи доказів, які б підтверджували, що позивач в період з 01.01.2017 по 29.01.2018 та з 22.04.2020 по 01.10.2020 був найманим працівником або доказів сплати роботодавцями за працівника ЄСВ за зазначений період, тому в іншій частині щодо скасування оскаржених вимог відмовив, також було відмовлено у задоволенні позову про скасування податкового повідомлення-рішення форми "ПС" №65412405 від 11.05.2021, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 680,00 грн. за несвоєчасне подання звітності (декларації), оскільки такі обставини підтверджені доказами поданими відповідачем.
Оскільки позивачем судове рішення не оскаржене, а відповідач оскаржує рішення суду в частині задоволених позовних вимог, колегія суддів суду апеляційної інстанції переглядає судове рішення відповідно до ст. 308 КАС України, в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464- VI).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмка - це сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно статті 2 Закону №2464-VI, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI встановлено, що платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування.
Відповідно до частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно до частини дванадцятої статті 9 Закону № 2464-VI єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Приписами пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, що діяла до 01.01.2017) було визначено, що єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток). У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску
Для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, зазначені положення у редакції, яка діяла до 01.01.2017 передбачали саме право, а не обов`язок платника на визначення бази нарахування єдиного внеску у разі неотримання платником доходу у звітному періоді.
Надалі ж, Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" внесено зміни до Закону №2464-VI, що діють з 01.01.2017, зокрема, щодо обов`язковості визначення бази нарахування ЄВ у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року.
Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.
Згідно пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.
Відповідно до частини п`ятої статті 8 Закону №2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.
В частині сьомій статті 9 Закону №2464-VI передбачено, що єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку.
Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи (абзаци третій, п`ятий частини 8 статті 9 №2464-VI).
Сплата єдиного внеску є формою участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Мета такої участі полягає у гарантуванні особі матеріального забезпечення у разі настання страхового випадку (як то безробіття, тимчасова непрацездатність, нещасний випадок на виробництві чи професійне захворювання, досягнення пенсійного віку тощо).
Доказів отримання позивачем у спірний період доходів від провадження господарської діяльності судом не встановлено. Відповідач у відзиві на позов про наявність таких доходів також не зазначав.
Проте факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби не змінює вищенаведених висновків, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Таким чином, оскільки єдиною метою збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством саме прав фізичних осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач, відповідно  відомостей з трудової книжки позивача НОМЕР_2 , з 30.01.2018 по 21.04.2020 працював на TOB "МКЮ РІТЕЙЛ". Отже, позивач у зазначений період, є найманим працівником та роботодавець сплачує за працівника ЄСВ, а отже в розумінні Закону № 2464-VI позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього у вказаний період,  нараховував та сплачував роботодавець в розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті у цей період єдиного внеску позивачем ще і як фізичною особою-підприємцем, яка має право провадити господарську діяльність, проте не отримувала дохід від неї. 
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що оскаржена вимога від 11.06.2021 №Ф-4126-49 в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 16787,32 грн. (за період 30.01.2018 по 21.04.2020) є протиправною та підлягає скасуванню та є протиправною та підлягає скасуванню також вимога від 09.08.2021 №Ф-4126-49  в частині зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) з ЄСВ у розмірі 23498,42 грн. (за період 30.01.2018 по 21.04.2020), з урахуванням розрахунку визначеного відповідачем поданим суду.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову в частині, а доводи апеляційної скарги не спростовують таких висновків суду.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та ухвалив рішення з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, підстави для скасування судового рішення відсутні.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 05 листопада 2021 року у справі №280/6132/21 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття  та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак