ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
12 січня 2022 року           справа №200/6842/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Міронової Г.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р.  у справі  № 200/6842/21 (головуючий І інстанції Аканов О.О.) за позовом   ОСОБА_1  до  Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності в нездійсненні нарахування і виплати сум компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації щомісячних страхових виплат за весь період їх невиплати,-
                                                        ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив: визнати протиправною бездіяльності в нездійсненні нарахування і виплати сум компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації щомісячних страхових виплат за весь період їх невиплати, починаючи з 01 квітня 2001 по день фактичної виплати відповідних сум індексації - 01.03.2021;зобов`язати  здійснити нарахування і виплату компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації щомісячних страхових виплат за весь період їх невиплати, починаючи з 01 квітня 2001 по день фактичної виплати відповідних сум індексації - 01.03.2021.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року позовні вимоги задоволені, а саме суд: визнав протиправною бездіяльність управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України  в Донецькій області в нездійсненні нарахування і виплати сум компенсації втрати частини доходу у зв`язку з порушенням строку виплати індексації щомісячних страхових виплат за весь період їх невиплати, починаючи з 01 квітня 2001 по день фактичної виплати відповідних сум індексації - 01.03.2021 ОСОБА_1 ; зобов`язав управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України  в Донецькій області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку із несвоєчасною виплатою індексації страхових виплат починаючи з 01 квітня 2001 по день фактичної виплати відповідних сум індексації - 01.03.2021; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України  в Донецькій області судовий збір у розмірі 908грн. на користь Державного бюджету України.
Відповідач, не погодившись з судовим рішенням суду першої інстанції, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, та прийняти нове яким відмовити у задоволені позовних вимог.
В обґрунтування зазначив, що на виконання рішення суду по справі № 200/6904/20-а, позивачу були нараховані щомісячні страхові виплати на загальну суму 8090,93 грн., які було сплачено 02.03.2021 (платіжне доручення № 745 від 01.03.2021). Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159 (із змінами; далі - Порядок № 159). Умовою для виплати громадянину компенсації, встановленою Законом № 2050 та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів. При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Визначальними обставинами для виплати компенсації є дати нарахування та фактичної виплати вказаних доходів. Отже, відмова органу Фонду позивачу у нарахуванні та виплати компенсації втрати частини доходів є правомірною, оскільки донарахована сума індексації щомісячних страхових виплат за період з 01.04.2001 на підставі судового рішення по справі №200/6904/20-а виплачена відповідачем своєчасно та в повному обсязі. Оскільки виплата виконана відповідачем своєчасно, вважаємо, що у спірних взаємовідносинах не має підстав для застосування положень Закону № 2050-ІІІ.
Судом також залишено поза увагою, що на даний час продовжується розгляд справи №200/14127/19-а, за позовною заявою позивача про той самий предмет і з тих самих підстав.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , виданим 11 червня 2002 Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області.
Згідно довідки МСЕ серії 2-18 АБ №240689 позивачу встановлено третю групу інвалідності безстроково.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №200/6904/20-а визнано протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в нездійсненні перерахунку сум індексації щомісячних страхових виплат ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2001 року без врахування розміру пенсії та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення пенсійних виплат та компенсації втрати частини доходу, обрахованої по день фактичної сплати відповідних сум індексації; зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року, без врахування розміру пенсії, та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення страхових виплат, з урахуванням фактично виплачених сум. 
25.03.2021 позивач звернувся до управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплати разом з сумою індексації грошової компенсації втрати частини доходів в зв`язку з несвоєчасною виплатою індексації за весь період, починаючи з 01 квітня 2001 по дату виплати відповідних сум індексації та надання відповідного розрахунку.
Листом відповідача від 06.04.2021 №18.03.1/1676 позивачу повідомлено про те, що на виконання рішення суду проведено розрахунки нарахування індексації щомісячних страхових виплат без врахування розміру пенсії за період з 01.04.2001, стягнуті кошти перераховані платіжним дорученням на банківський рахунок позивача. До листа надано відповідних розрахунок.   
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Статтею 92  Конституції  України  визначено,  що виключно законами України визначаються,  зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначає   Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).
Пункт 18   статті      34 вказаного Закону   в редакції, чинній до 01.01.2015 та      пункт 15   статті      42 Закону № 1105-XIV, в редакції   Закону України      від 28 грудня 2014 року N 77-VIII, чинній      з 01.01.2015 до 11.10.2017, передбачав, що      індексація суми страхової виплати провадиться відповідно до законодавства. Редакція пункту 15 статті      42      Закону № 1105-XIV в редакції, чинній з 11.10.2017 передбачала, що індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої статті 37 цього Закону.   
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначалися Законом      України      "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-ХІІ   (надалі Закон № 1282-ХІІ).
Відповідно до   ст. 2 Закону № 1282-ХІІ   індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема,      пенсії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування тощо.
Статтею 4 Закону № 1282-ХІІ      передбачено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації. Наведений поріг індексації в редакції   Закону, чинній до 01.07.2002 визначався на рівні 105%, в редакції   закону, чинній з 01.07.2002 по 01.01.2016      - на рівні 101%, з    01.01.2016 - на рівні 103%.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього   Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
З метою реалізації положень Закону № 1282-ХІІ постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 № 1078 було затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок індексації), яким визначений механізм та правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Постановою Кабінету Міністрів "Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення" № 526 від 13.06.2012 року, абзац третій пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення викладено в наступній редакції: "У разі коли грошовий дохід з урахуванням суми підвищення менше суми грошового доходу з урахуванням індексації до його підвищення, у базовому місяці сума загального доходу визначається з таким розрахунком, щоб сума грошового доходу з урахуванням індексації не перевищувала загального доходу до його підвищення. Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів наведено в додатку 4 до цього Порядку".
Абзацом 3 пункту 5 Порядку індексації визначено, що сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Абзацом 4 пункту 5 Порядку індексації визначено, що якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03 жовтня 2017 року № 2148-VIII   (із змінами) внесені зміни в абз. 5   ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".
Так, згідно абз. 5   ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" (в редакції чинній з 11.10.2017), індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в т.ч. суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування.
Проте, цим же   законом   внесено зміни до   Закону № 1105-XIV, а саме, ч.15   ст.42 вказаного закону   передбачено, що індексація суми страхової виплати проводиться відповідно до частини другої   статті 37 цього Закону.
Відповідно до п. 1.16 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженою Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19 липня 2018 року № 11 (далі - Порядок № 11), який діє з 01.10.2018 року, також передбачено, що індексація щомісячних страхових виплат проводиться відповідно до   статті 37 Закону № 1105-XIV.
Відповідно до ч. 2   ст. 37 Закону № 1105-XIV (в редакції чинній у період виникнення спірних правовідносин) перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України на підставі даних центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики.
Відповідно до  розшифровки розрахунку індексації щомісячних страхових виплат та компенсації виплат доплата з індексації  складає 8090,93 грн.
При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат» (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Стаття 2 Закону №2050-III визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Відповідно до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але невиплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 цього Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Пунктами 2, 3 вказаного Порядку передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01.01.2001.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).
Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2017 року (справа №521/940/17).
Як встановлено, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2020 у справі №200/6904/20-а, зокрема, зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити перерахунок та виплату на користь ОСОБА_1 донарахованої суми індексації щомісячних страхових виплат за період з 01 квітня 2001 року, без врахування розміру пенсії, та з визначенням базових місяців в яких відбулося підвищення страхових виплат, з урахуванням фактично виплачених сум. 
Згідно платіжного доручення №745 від 01 березня 2021 суму 8090,93 грн., з відміткою призначення платежу щомісячна страхова виплата потерпілим за лютий 2021 згідно рішення суду, перераховано позивачу, що не заперечується сторонами.
Зважаючи на наведене вище правове регулювання та встановлені судом першої інстанції обставини, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строку виплати страхових виплат. 
Отже, є помилковим посилання апелянта, що позивач має право на компенсацію лише у разі несвоєчасного виконання рішення суду.
Суд не приймає посилання апелянта щодо своєчасної виплати страхових виплат на підставі рішення суду та посилання на те, що така виплата мала разовий характер, а тому компенсації не підлягає, оскільки компенсація, передбачена Законом №2050-ІІІ, виплачується у разі порушення строків виплати доходу (перерахованої пенсії), а не виконання рішення суду. Зважаючи на те, що вказані кошти нараховані в результаті перерахунку страхових виплат та відновлення прав позивача, порушених при їх виплаті, вказана сума є доходом в розумінні статті 2 Закону №2050-ІІІ.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №159/1615/17, від 29.04.2020 у справі №420/2093/16-а та від 16.12.2020 у справі №521/21718/16-а, від 23 грудня 2020 року у справі №640/7975/15-а.
Щодо посилання апелянта на те, що на даний час продовжується розгляд справи №200/14127/19-а, за позовною заявою позивача про той самий предмет і з тих самих підстав, суд зазначає, що як вбачається зі змісту судового рішення у справі №200/6904/20-а, підставою для звернення позивачу у зазначеній справі стало те, що позивач не погодився з обраним базовим місяцем для проведення індексації страхових сум місяця в якому відбулося підвищення пенсійних виплат, який відповідачем обраний при здійснені перерахунку та виплаті індексації страхових виплат позивача за період з 01 квітня 2001 року з урахуванням фактично виплачених сум, та компенсація втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків виплати індексації щомісячних страхових виплат за період 01 квітня 2001 року по день фактичної сплати відповідних сум індексації страхових виплат, на виконання судових рішень у справі №200/14127/19-а. Отже, предмет і підстави у справі №200/14127/19-а, є відмінним від тих що розглядались у справі №200/6904/20-а та у зазначеній справі.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до   статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення а рішення суду без змін.
Керуючись статями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                           ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 р.  у справі  № 200/6842/21  - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 12 січня 2022 року.

Суддя-доповідач                                                           Е.Г. Казначеєв

Судді                                                                               А.В. Гайдар

                                                                                      Г.М. Міронова