Номер провадження: 22-ц/813/1322/22 
Номер справи місцевого суду: 523/15107/19
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Гірняк Л. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:
Головуючого - Гірняк Л.А.
Суддів - Комлевої О.С., Цюри Т.В.
За участю секретаря - Ющак А.Ю.,
Позивачки- ОСОБА_1 
розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 
- про поділ майна подружжя,-
ВСТАНОВИЛА:
       ПРОЦЕДУРА
       Короткий зміст позовних вимог
       25.09.2019 року ОСОБА_1 звернулась з вищезазначеними позовними вимогами до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. 
        В позовній заяві зазначила, що 05 листопада 1994 року, відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1717, був зареєстрований між сторонами шлюб.
        Від шлюбу є повнолітня дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 17.05.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.
       В період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу № 1/98-00325 від 11 .08.1998 року ними, за спільні кошти придбано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .
       Зазначена квартира оформлена на ім`я відповідача - ОСОБА_2 та зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН» в реєстрі за №133пр-стр74-р№1233 від 17.08.1998 року.
       Відповідно до технічного паспорту, який виготовлений ОМБТІ від 17.11.1995 року, квартира АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м.
Позивачка просить:
       - припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м.;
       - визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності в рівних частинах по 1/2 частині за кожним на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м. складається з двох житлових к імнат площею 12,8 кв.м., 12,2 кв.м.,кухня 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..
       У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 зазначив, що за чотири роки спільного життя вони не могли заробити та накопичити кошти на придбання двохкімнатної квартири в зв`язку з невеликими доходами.
       Спірна квартира придбана за частину коштів від продажу бабусеного будинку АДРЕСА_2 , котрий вона- ОСОБА_4 продала його у серпні 1998 році. Частину коштів потратила на придбання квартири АДРЕСА_3 , а частину подарувала йому.
       Стверджує, що є його особистою власністю так як придбана за особисті кошти.
       У відповіді на відзив представник позивачки - адвокат Шевченко Т.Ю. вважає твердження відповідача необгрунтованими, такими, що не відповідають дійсним обставинам справи та не підтверджені жодним належним та допустимим доказом про те, що ОСОБА_4 надала кошти ОСОБА_2 для придбання ним нерухомого майна..
       Спірна квартира була придбана в період шлюбу в інтересах сімї з метою їх проживання.
       Тягар доказування обставин,необхідних для спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період шлюбу, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       При цьому посилається на правову позицію Верховного Суду від 22.07.2019 року по справі №и 362/3010/15-ц.

       Короткий зміст рішення суду першої інстанції
       Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задоволено частково.
        Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м. та 12.2. кв.м., кухні 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..
       Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 36,9 кв.м, жилою площею 25,0 кв.м., яка складається з двох житлових кімнат площею 12,8 кв.м. та 12.2. кв.м., кухні 7,2 кв.м., туалету 1,4 кв.м., коридору 3,3 кв.м..
        Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права власності - залишити без задоволення.
        Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

       Короткий зміст апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року скасувати, прийняти постанову про відмову в задоволені позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
       При цьому посилається на те, що в порушенні вимог п.3 ч.1 ст.175 ЦПК України суд прийняв до розгляду провадження заяву без зазначення ціни позову та розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження справу, котра підлягала в порядку загального позовного провадження, що в силу п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення.
       Одночасно посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
        Зазначає, що спірний будинок хоча і придбаний в період шлюбу, однак за його особисті кошти.
       Стверджує, що зазначена ціна в договорі купівлі-продажу спірної квартири 4000 грн, а насправді сплачено ним 5000 доларів США отримані від продажу бабусиного будинку проданого за 178 000 грн.
        ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що районний суд неправильно застосував норми матеріального права. 
        Зазначає, що до спірних правовідносин застосувуються не норми ст.ст.22,28 КпШС так як спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, який набрав чинності 01.01.2004 року, а саме п.3 ч.1 ст.57 СК України., положення п.24 Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та правову позицію Постанови Верховного Суду від 06 червня 2018 року по справі № 523/7152/16-ц.

       Короткий зміст відзиву
       У відзиві на апеляційну скаргу позивачка просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.
       Зазначає, щщо справа розглянута відповідно до норм чинного законодавства.На час придбання квартири, придбаної в період шлюбу був чинний Кодекс про шлюб та сімю України, який був застосуований судом у даних павовідносинах, оскільки вони виникли до 01.01.2004 року..
       Спірна квартира придбана на підставі Договору купівлі-продажу від 11.08.1998 року.
       Судом першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_4 продаж будинку здійснила за 18350 грн, а квартиру для власного проживання придбала за 17500 грн.
Різниця ціни складає 850 грн, а спірну квартиру під час шлюбу сторони придбали за 4000 грн.
       Тому суд першої інстанції відно встановив, що доводи відповідача, що квартира придбана за його особисті кошти не відповідає дійсним обставинам по справі та доказам, які містяться в справі.
З 1998 року сторони за спільні кошти обладнали квартиру меблями, зробили ремонт та постійно в ній проживають.
       Позивачка зазначає, що апелянтом не надано доказів на підтвердження факту набуття нерухомого майна, а саме квартири, за його особисті кошти, у звязку із чим презумпція спільності майна подружжя не спростована.
       В судове засідання ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце сповіщені належним чином.
       В своїй заяві представник відповідача - адвокат Бугаєнко О.В. просить справу слухати за їх відсутність.
       В телефонному режимі ОСОБА_2 повідомив апеляційний суд про підтримання заяви про розгляд справи за його відсутності.
       Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
       Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
       Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті
        В силу частини 2 ст.372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю.        

       ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ та ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
       Судова колегія заслухавши доповідь судді доповідача, вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи та обговоривши її доводи та заперечення дійшла наступного.
       У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
       Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       У пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України.
       Враховуючи, що спірне майно - квартиру набуто за договором купівлі продажу 11.08.1998 року, то для вирішення питання щодо моменту виникнення права власності подружжя на спірну квартиру, повинні застосовуватися положення Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС).
       Згідно зі ст. 22 КпШС (чинного на час придбання спірного майна) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
       Відповідно до ст. 24 КпШС майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.
       За змістом вказаних норм майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. При цьому, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).
       Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. При цьому, тягар доказування, що вказане майно не належить до спільного сумісної власності, покладається на особу, яка заперечує факт набуття майна у спільну сумісну власність.
       Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року № 6-843цс17.
       У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
       Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі N 372/504/17 (провадження N 14-325цс18).
       У частині другій статті 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Згідно із положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що спірну квартиру придбано в період шлюбу, на підставі договору купівлі-продажу № 1/98-00325 від 11 .08.1998 року, а відтак, таке майно є спільною сумісною власністю подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, що повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21 листопада
       Посилання відповідача на те, що спірна квартира придбана за його особисті кошти не найшла свого підтвердження.
       Судом першої інстанції було досліджено, що ОСОБА_4 ( бабуся відповідача) продаж будинку здійснила за 18350 грн, а квартиру для власного проживання придбала за 17500 грн , а отже різниця склала 850 грн котра не покриває вартість спірної квартири так як становила 4000 грн. 
       Посилання відповідача на те, що спірна квартира придбана за 5000 доларів не спростовує факту придбання її в період шлюбу.
       Посилання в апеляційній скарзі на порушення порядку розгляду справи не знайшла свого підтвердження.
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судових рішень, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.
       За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, всі доводи були розглянути судом першої інстанції при розгляді справи, їм була надана відповідна правові оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для ухвалення нового рішення - не має.
       Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
       Керуючись ст. 367,368,374,375 ,381,382,384,389,390 ЦПК України, судова колегія,- 

                                                              ПОСТАНОВИЛА:        
       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.11.2019 року, без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складено 21.01.2022 року.

Головуючий суддя - Л.А. Гірняк

О.С.Комлева

Т.В.Цюра