ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

11 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 210/4185/16-а	
                                                                                Суддя І інстанції - Луніна О.С.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чепурнова Д.В. (доповідач),
                               суддів:  Мельника В.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у справі  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у особі начальника Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради Заклецької Тамари, Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24» про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.09.2016 року відкрито провадження в адміністративній справі № 210/4185/16-а.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.03.2021 року замінено первісного відповідача - Виконавчий комітет Криворізької міської ради на належного - державного реєстратора Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26.04.2021 року справу № 210/4185/16-а передано для розгляду до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. 
За результатами автоматизованого розподілу між суддями Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу № 210/4185/16-а передана на розгляд судді Луніній О.С.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 травня 2021 року прийнято до свого провадження справу № 210/4185/16-а та запропоновано позивачу надати позовну заяву з остаточними позовними вимогами.
На виконання ухвали суду від 25.05.2021 року позивачем надано адміністративний позов з остаточними позовними вимогами, згідно з яким, ОСОБА_1 звертається з позовом до Державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у особі начальника Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради Заклецької Тамари (відповідач - 1), Виконавчий комітет Криворізької міської ради (відповідач  2), третя особа без самостійних вимог на стороні позивача  Житлово-будівельний кооператив «Восток-24», в якому просить:
-визнати протиправним рішення державного реєстратора від 30.05.2005 номер запису: 12271200000002763 про державну реєстрацію юридичної особи Житлово-будівельний кооператив «ВОСТОК-24», ідентифікаційний код юридичної особи 21909683;
-зобов`язати суб`єкт державної реєстрації Виконавчий комітет Криворізької міської ради внести в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення юридичної особи Житлово-будівельний кооператив «ВОСТОК-24», ідентифікаційний код юридичної особи 21909683.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.07.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Управління з питань реєстрації Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа: Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24», Криворізька південна об`єднана Державна податкова інспекція Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про скасування державної реєстрації юридичної особи Житлово-Будівельний Кооператив «Восток-24» - залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 5 (п`яти) робочих днів, з моменту отримання копії даної ухвали, шляхом направлення до суду: позовної заяви з уточненням відповідачів та позовних вимог.
На виконання ухвали суду від 12.07.2021 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у особі начальника Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради Заклецької Тамари, Виконавчого комітету Криворізької міської ради, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24», в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним рішення державного реєстратора від 30.05.2005 номер запису: 12271200000002763 про державну реєстрацію юридичної особи Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24» (ЖБК «Восток-24»), ідентифікаційний код юридичної особи 21909683;
- зобов`язати суб`єкт державної реєстрації Виконавчий комітет Криворізької міської ради внести в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення юридичної особи Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24» (ЖБК «Восток-24»), ідентифікаційний код юридичної особи 21909683.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено. 
Не погодившись з прийнятим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просила скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для завершення  розгляду справи по суті. Апеляційна скарга мотивована тим, що Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу  Дніпропетровської області безпідставно передав справу за підсудністю до Дніпропетровського окружного адміністративного суду через заміну відповідача у справі. Суддя Луніна  О.С. безпідставно відкрила провадження у справі та призначила справу  до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, чим позбавила  позивача можливості заявити їй відвід з тих підстав, що представник позивача Руденко А.П. є фігурантом справи «Анатолій Руденко  проти України» і розглядала  цю справу в Дніпропетровському окружному суді саме суддя Луніна О.С. Суд першої інстанції не розглянув справу по суті відповідно до вимог ст. 2 КАС України, не встановив жодної обставини, які передбачені цією статтею. Не розглянув клопотань про витребування доказів.  Невірно встановив  інтереси позивача, оскільки позивач взагалі не просив про створення ОСББ. Суд перекрутив наслідки припинення фіктивної юридичної організації ЖБК «Восток-24» з причиною, що є неприпустимими.
Представник позивача  Ткаченко  Є.В. також подав апеляційну скаргу  в якій просить рішення  суду першої інстанції скасувати та  задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.  Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя  не розглядала справу  по суті відповідно до вимог ст. 2 КАС України, не встановила жодної обставини, які передбачені  цією статтею. Не розглянула  клопотань сторони позивача про витребування доказів. Видумала інтереси позивачки, які вочевидь не відповідають змісту позову та матеріалам справи, для того щоб штучно вигадати причину відмови у позові. Представника і позивачка взагалі не просили про створення ОСББ. Суддя перекрутила  наслідки  припинення фіктивної юридичної організації ЖБК «Восток-24» з причиною, що є неприпустимим.  Зазначає, що такою причиною для припинення  є постійні  насильницькі дії  ЖБК «Восток-24» по рекрутуванню в свої  «члени» співвласників  будинку позивача та його представників, незаконне керування майном позивачки та постійне вимагання з неї  грошей. Кримінальні справи відкритті, але розглядаються занадто довго, тому такі порушення  прав позивачки та інших співвласників  будинку повинні бути  припиненні негайно.  
У письмовому відзиві на апеляційні скарги виконавчий комітет  Криворізької міської ради просить відмовити у її задоволенні та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Також до суду надійшли додаткові пояснення до апеляційних скарг від ОСОБА_1 . 
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Рішенням Виконкому Криворізької міської Ради депутатів трудящихся № 117 від 9 квітня 1971 року виділено виконкому Дзержинської Райради депутатів трудящих земельну ділянку площею 1,8 га під державне будівництво 3-х 9-ти поверхових кооперативів «Восток-22», «Восток-23», «Восток-24».
Рішенням виконкому Криворізької міської Ради депутатів трудящих № 225 від 23.07.1971 року затверджено житлово-будівельні кооперативи, в тому числі й «Восток-24». (том 1 а. с. 57, том 2 а.с.167)
ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 , що підтверджено свідоцтвом про право власності від 24 вересня 1991 року, згідно з яким 7/500 частин житлового будинку ЖБК «Восток-24» належить ОСОБА_1 .
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, сформованою 04.06.2019 року, Житлово-будівельний кооператив «Восток-24» (ідентифікаційний код юридичної особи 21909683), місцезнаходження: 50065, Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вул. Соборності, буд. 49а; дата державної реєстрації - 23.07.1971, дата та номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - 30.05.2005, 1 227 120 0000 002763. ОСОБА_3 - керівник. Основний вид економічної діяльності: 81.10 Комплексне обслуговування об`єктів. (том 4 а. с. 225)
Вважаючи протиправним рішення державного реєстратора від 30.05.2005 номер запису: 12271200000002763 про державну реєстрацію юридичної особи Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24», звернулась до суду з позовною заявою.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач, оскаржуючи рішення державного реєстратора, обрав невірний спосіб захисту, оскільки вказаним рішенням права позивача жодним чином не порушуються.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи  з наступного.
Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців» від 15 травня 2003 року N 755-IV (далі - Закон N 755-IV) регулює відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб - підприємців.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону N 755-IV, в редакції станом на 30.05.2005 року, державна реєстрація юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - засвідчення факту створення або припинення юридичної особи, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, а також вчинення інших реєстраційних дій, які передбачені цим Законом, шляхом внесення відповідних записів до Єдиного державного реєстру.
Відповідно до ст. 17 Закону N 755-IV відомості про юридичну особу або фізичну особу - підприємця включаються до Єдиного державного реєстру шляхом внесення записів на підставі відомостей з відповідних реєстраційних карток.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону N 755-якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Згідно із ч. 2 ст. 18 Закону N 755-IV якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, є недостовірними і були внесені до нього, то третя особа може посилатися на них у спорі як на достовірні. Третя особа не може посилатися на них у спорі у разі, якщо вона знала або могла знати про те, що такі відомості є недостовірними.
Статтею 24 Закону N 755-IV визначено перелік документів, що подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи .
Так, ч. 1 ст. 24 Закону N 755-IV передбачено, що для проведення державної реєстрації юридичної особи засновник (засновники) або повноважена ними особа повинні особисто подати державному реєстратору (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) такі документи:
заповнену реєстраційну картку на проведення державної реєстрації юридичної особи;
копію рішення засновників або уповноваженого ними органу про створення юридичної особи у випадках, передбачених законом;
два примірники установчих документів;
документ, що засвідчує внесення реєстраційного збору за проведення державної реєстрації юридичної особи.
Надані Виконавчим комітетом Криворізької міської ради документи реєстраційної справи на 91 аркуші не свідчать про допущені порушення під час здійснення державної реєстрації ЖБК «Восток-24»  (том 3 а. с. 1-93).
Судом першої інстанції вірно зазначено, що предметом спору у цій справі є визнання протиправним рішення державного реєстратора про державну реєстрацію юридичної особи Житлово-будівельний кооператив «ВОСТОК-24 та зобов`язання внести в Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомості про припинення юридичної особи Житлово-будівельний кооператив «ВОСТОК-24».
Як зазначено в уточнені  позовній заяві  фактично підставою для звернення до суду є бажання  позивача та жильців будинку АДРЕСА_1 створити ОСББ, так як держава дає дотації на економію енергії та інші пільги.
В той же час в апеляційних скаргах позивач та її представник  зазначають, що підставою для звернення до суду є постійні  насильницькі дії  ЖБК «Восток-24» по рекрутуванню в свої  «члени» співвласників  будинку позивача та його представників, незаконне керування майном позивачки та постійне вимагання з неї  грошей.
Аналізуючи зазначені доводи апелянтів колегія суддів зазначає наступне.
Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» від 29 листопада 2001 року № 2866-III визначає правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку (далі - Закон № 2866-III).
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 2866-III житлово-будівельні кооперативи можуть бути реорганізовані в об`єднання.
Згідно із ч. 2 ст. 5 Закону № 2866-III реорганізація відбувається за рішенням загальних зборів. Відповідно до статуту (положення) кооперативу збори можуть прийняти рішення про реорганізацію кооперативу в об`єднання. З моменту прийняття цього рішення зазначені збори вважаються установчими зборами об`єднання і далі проводяться відповідно до вимог цього Закону.
Приписами ч. 3 ст. 5 Закону № 2866-III встановлено, що участь в установчих зборах беруть члени житлово-будівельного кооперативу, які повністю сплатили вартість квартир і належну частку у вартості нежитлових приміщень та іншого майна і виявили таке бажання.
Крім того, умовами ч. 1 ст. 6 Закону № 2866-III передбачено, що об`єднання може бути створено лише власниками квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках). Установчі збори об`єднання у новозбудованих багатоквартирних будинках можуть бути проведені після державної реєстрації права власності на більше половини квартир та нежитлових приміщень у такому будинку.
Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що створення ОСББ належить до волевиявлення власників квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (багатоквартирних будинках).
Крім того, чинним законодавством України передбачено, що житлово-будівельні кооперативи можуть бути реорганізовані в об`єднання, і це також відбувається лише за рішенням загальних зборів, тобто волевиявлення власників квартир у багатоквартирному будинку, а тому рішення державного реєстратора від 30.05.2005 про державну реєстрацію юридичної особи Житлово-Будівельний кооператив «Восток-24» жодним чином не порушує право позивача на створення ОСББ про що вірно зазначено судом першої інстанції.
За змістом ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист; захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також у будь-який спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Формами захисту, зокрема, є визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, кожна особа має право подати позов до будь-якого суб`єкта владних повноважень за єдиного обмеження, якщо це не суперечить закону, та при наявності мети, а саме забезпечення захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин.
До того ж, ч. 2 ст. 46 КАС України деталізує, що позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.
Зазначене також підтверджується положеннями п. 1 ч. 1 ст. 19 КАС України, яка передбачає, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Важливо, що в силу ч.ч. 3, 4 ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Статтею 8 Загальної декларації прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
Наука адміністративного права визначає способи захисту порушених прав (свобод, інтересів) як передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права (свободи, інтересу). Такі дії є завершальними актами захисту у виді матеріально-правових або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права (свободи, інтересу) і є результатом діяльності щодо їх захисту.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 щодо «порушеного права», за захистом якого особа може звертатися до суду, то це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж рішенні Конституційний Суд України зазначив, що «поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Праву на позов повинно відповідати певне конкретне порушене право чи охоронюваний законом інтерес.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Крім того, заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, оскаржуючи рішення державного реєстратора, обрав невірний спосіб захисту, оскільки вказаним рішенням права позивача на створення ОСББ жодним чином не порушуються.
Окремо колегія суддів зазначає, що  постійні  насильницькі дії  ЖБК «Восток-24» по рекрутуванню в свої  «члени» співвласників  будинку позивача та його представників, незаконне керування майном позивачки та постійне вимагання з неї  грошей, що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх порушених прав, як на тому наполягають апелянти,  можуть бути предметом розгляду в рамках кримінального провадження, тобто знаходяться поза межами розгляду справ визначених  КАС України. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо доводів  апеляційних скарг з  приводу порушення предметної підсудності при розгляді вказаної справи колегія суддів звертає увагу на наступне.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.
Згідно з Конституції України (ст.125 Конституції України) і Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ст.17) судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності. 
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів (ст.ст.21, 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»): загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).
Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (ч.5 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Отже судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.
Статтею 19 КАС України передбачено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто визначено предметне коло справ, які розглядаються адміністративними судами.
Так, згідно з п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
На відміну від адміністративної юрисдикції як компетенції адміністративних судів щодо розгляду справ у публічно-правових спорах, підсудність відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України - це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.
Під підсудністю можливо також розуміти коло адміністративних справ, вирішення яких віднесено до компетенції певного адміністративного суду.
Визначити підсудність означає встановити, який суд і якої ланки, згідно з законом, повинен здійснювати судочинство в тій чи іншій справі у підвідомчих йому провадженнях.
Виходячи з аналізу глави 2 розділу І КАС України, під підсудністю розуміється сукупність предметної (ст. 20, 21), інстанційної (ст. 22), територіальної (ст. 25) юрисдикції адміністративних судів.
За правилами предметної підсудності визначається, який суд (якої ланки) має розглядати адміністративну справу у першій інстанції: місцевий загальний суд як адміністративний суд або окружний адміністративний суд.
Територіальна підсудність це визначений Кодексом адміністративного судочинства України порядок розподілу справ між адміністративними судами одного й того самого рівня залежно від території, на яку поширюється їхня юрисдикція.
Інстанційна підсудність визначає, який суд розглядає справу як суд першої інстанції, суд апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції.
Статтею 20 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції з 15.12.2017 змінено юрисдикцію адміністративних судів, зокрема, звужено предметну юрисдикцію загальних місцевих судів, як адміністративних судів. Так, спори про публічно-правовий спір, у яких оскаржуються  дії державного реєстратора з приводу реєстрації юридичної особи, віднесені до предметної юрисдикції окружних адміністративних судів, оскільки не зазначені у ч. 1 ст. 20 КАС України.
Правила предметної підсудності, передбачені статтею 20 КАС України, разом з правилами територіальної та інстанційної підсудності складають алгоритм визначення компетентного суду для розгляду і вирішення окремих категорій адміністративних справ.
В розумінні ч.2 ст.20 КАС України предметна підсудність даного спору визначає віднесення його до компетенції та підсудності саме окружного адміністративного суду, що виключає можливість його вирішення місцевим загальним судом як адміністративним з визначенням загальної підсудності за місцем реєстрації позивача.
Отже, до вирішення питання про територіальну підсудність відповідної справи має бути визначений адміністративний суд, повноважний здійснювати судочинство у цій справі у підвідомчих йому провадженнях, оскільки на відміну від адміністративної юрисдикції як компетенції адміністративних судів щодо розгляду справ у публічно-правових спорах, предметна підсудність відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України - це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.
Щодо територіальної підсудності даної справи, то і позивач, і відповідач у даній справі знаходяться на території Дніпропетровської області, що за територіальною підсудністю (з урахуванням предметної підсудності) відноситься до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Стосовно предметної підсудності чинний КАС України аналогічної норми не містить.
Проте, згідно з ч.6 ст.7 КАС України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону). Аналогія закону та аналогія права не застосовується для визначення підстав, меж повноважень та способу дій органів державної влади та місцевого самоврядування.
Таким чином, Кодексом адміністративного судочинства України не заборонено застосовувати аналогію закону щодо прогалин у процесуальному законодавстві.
Крім того, відповідно до частини 1 статті 318 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо, рішення прийнято судом з порушенням правил юрисдикції (підсудності), зокрема визначених статтею 20 КАСУ, тобто у разі порушення правил предметної підсудності.
В даному випадку Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з метою уникнення підстав для безумовного скасування судового рішення направлено справу за предметною підсудністю, яка визначена у статті 20 КАСУ, що відповідає приписам процесуального законодавства, а також статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо необхідності розгляду справи судом, встановленим законом. У цій справі таким судом є окружний адміністративний суд, а не місцевий загальний суд як адміністративний.
Стосовно доводів апеляційних скарг про необхідність розгляду цієї справи за правилами загального позовного провадження потрібно зауважити таке. Ця справа у розумінні частини шостої статті 12 КАС не належить до справ незначної складності. Водночас така її характеристика автоматично не відносить її до тієї категорії справ, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
За частиною другою статті 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно з частиною третьою статті 257 КАС України при вирішенні питання про розгляд справи за правилами спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) значення справи для сторін; 2) обраний позивачем спосіб захисту; 3) категорію та складність справи; 4) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначати експертизу, викликати свідків тощо; 5) кількість сторін та інших учасників справи; 6) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 7) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Отож, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження (їх визначено частиною четвертою статті 12, частиною четвертою статті 257 КАС України).
Ця справа не належить до категорії справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного провадження у значенні згаданих статей, водночас суд (першої інстанції), беручи до уваги передбачені частиною третьою статті 257 КАС України чинники, може розглянути її за правилами загального позовного провадження, якщо дійде такого висновку.
Резюмуючи зазначимо, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження не вплинув на остаточний результат апеляційного перегляду оскарженого судового рішення.
З приводу доводів апеляційної скарги, що представник позивача Руденко А.П. є фігурантом справи «Анатолій Руденко  проти України» і розглядала  цю справу в Дніпропетровському окружному суді саме суддя Луніна О.С., що є підставою для її відводу, а тому не мала розглядати  вказану справу, колегія суддів зазначає про їх, безпідставність, оскільки  відповідно до положень ч. 4 ст. 36 КАС України  незгода сторони  з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема  думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того  чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. 
Крім того додаткові докази, які просять витребувати апелянти (а саме, щодо правонаступництва   ЖБК «Восток24», викупу квартир, знаходження квартир у приватній власності та управління  будинком  49А по вулиці Соборності в м. Кривому Розі) не стосуються предмета  спору, а тому таке клопотання не підлягає задоволенню.
Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в межах апеляційних скарг порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при вирішенні цієї справи не допущено. Доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки висновків зроблених судом першої інстанції. Правова оцінка обставин у справі дана вірно, а тому апеляційні скарги слід відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін. 
Керуючись п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів  з дня набрання законної сили.
В повному обсязі постанова складена 11 січня 2022 року.

Головуючий - суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова