СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2022 року                                   м. Харків                       Справа № 917/1099/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:

головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.

розглянувши у  приміщенні суду апеляційну скаргу  ФОП Випущенко Л.М.  (вх. №3997П/1)  на рішення Господарського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року (суддя Іванко Л.А.) у справі №917/1099/21

за позовом  Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 04080, м. Київ
до  Фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни, м. Полтава
про  стягнення 15323,10 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернувся до Господарського суду Полтавської області з позовною заявою до Фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни про стягнення 15323,10 грн. пені за порушення строків поставки товару за договором №107/В33-2020 від 11.08.2020.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що за договором №107/В33-2020 від 11.08.2020 відповідач зобов`язувався поставити позивачу товар не пізніше 15.09.2020, але здійснив поставку товару з порушенням строків, а тому повинен сплатити відповідно до п.8.3 договору пеню за кожен день прострочення поставки.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року (суддя Іванко Л.А.) у справі №917/1099/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з  ФОП  Випущенко Людмили Миколаївни на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 15323, 10 грн. пені, 2270, 00 грн. витрат зі сплати судового збору.
ФОП Випущенко Л.М. з рішенням Господарського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року по справі №917/1099/21 не погодилась, звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення, прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою господарського суду Харківської області від 29.12.2021 у справі №917/1099/21 залишено без руху апеляційну скаргу з підстав порушення вимог п. 2 ч. 3  ст. 258 Господарського процесуального кодексу України, а саме, відсутністю доказів  сплати судового збору в порядку та розмірі, встановленому Законом України  «Про судовий збір».
Апелянт у встановлені ухвалою суду строки надав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги з доказами сплати судового збору, яка  долучена  до матеріалів справи.
Апеляційний господарський суд у складі, визначеному автоматизованою системою, перевіривши відповідність матеріалів апеляційної скарги вимогам процесуального закону, встановив, що матеріали апеляційної скарги відповідають вимогам закону, що є підставою для відкриття апеляційного провадження.
Ухвалою від 17.01.2022   колегією суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Россолов В.В., суддя Хачатрян В.С. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Випущенко Л.М. на рішення Господарського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року у справі №917/1099/21. Встановлено позивачу строк для подання до Східного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу (з урахуванням вимог  ст. 165 ГПК України) протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали, а також докази надсилання (надання) копії відзивів та доданих до нього документів відповідачу. Роз`яснено учасникам справи, що апеляційний розгляд справи №917/1099/21 відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Через канцелярію суду Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України надіслала відзив на апеляційну скаргу, в якому з рішенням суду першої інстанції погоджується, вважає його законним, просить залишити його без змін, а скаргу – без задоволення, як необґрунтовану.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу від 14.02.2022 року у зв`язку з відпусткою судді Хачатрян В.С. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Ільїн О.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В.
Колегія суддів зазначає, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в статтях 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, вислухавши присутніх учасників справи, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та Фізичною особою - підприємцем    Випущенко Людмилою    Миколаївною (постачальник) укладено договір №107/В33-2020 від 11.08.2020 (далі - Договір).
Згідно з п.1.1. Договору учасник зобов`язується у визначені договором строки поставити замовникові якісний товар, зазначений у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 2), а замовник - прийняти і оплатити такий товар.
Додатком № 2 до Договору сторони узгодили технічний опис товару, який підлягає поставці Відповідачем (додаток 3 до позовної заяви, оригінал знаходиться у Позивача).
Додатком №3 до Договору сторони узгодили між собою, що ТОВ    «УКРОЛІЯ» (місцезнаходження: 38521, Полтавська обл., Диканський р-н, с. Чернечий Яр, вул. Садова, 4) підтвердило можливість постачання учасником запропонованого товару (ТМ «Сонячна Олійка», фасована в пляшки по 4,6 кг, олія соняшникова рафінована дезодорована виморожена) в необхідній кількості (25 000 кг), якості та в потрібні терміни (до кінця 2020) (додаток 4, 5 до позовної заяви, оригінали знаходяться у Позивача).
Пунктом 1.2. розділу 1 Договору визначено, що найменування (номенклатура, асортимент) товару - сирі олії та тваринні і рослинні жири - за кодом CPV за ДК 021:2015-15410000-5 (олія соняшникова рафінована), далі - Товар). Кількість Товару за Договором становить 25 000 кг.
Пунктом 4.1. Договору    сторони визначили, що його ціна складає 771 750 грн, у тому числі ПДВ 20 %: 128 625, 00 грн.
У зв`язку з погодженою зміною ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг) на підставі підпункту 5 пункту 12.6, та пункту 4.2. Договору, Сторони 11.08.2020 уклали додаткову угоду № 1 до Договору, за умовами якої погодилися зменшити його ціну до 771 000 грн., у тому числі ПДВ 20% - 128 500, 00 грн. та виклали специфікацію у новій редакції.
23.12.2020    сторони   уклали додаткову угоду № 2 до Договору, за умовами якої погодилися зменшити його ціну до 770 747 грн., у тому числі ПДВ 20% - 128 457, 85 грн. і кількість Товару до 24 991, 80 кг та викласти специфікацію у новій редакції.
Пунктом 6.1.    Договору    сторони узгодили між собою, що дата та місце поставки Товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим Договором складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання Відповідачем письмової заявки позивача, але не пізніше дати вказаної в ній.
Не пізніше 7 (сьомого) числа кожного місяця відповідач (представник Відповідача) прибуває до Позивача для отримання письмової заявки.
Заявка вручається під особистий підпис відповідачу (представнику Відповідача) або у разі не прибуття вищезазначених осіб, надсилається Відповідачу рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, направленим на адресу відповідача, зазначену в розділі 14 Договору.
У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.
У випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, позивач має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним.
Пунктом 6.2. розділу 6 Договору визначено, що доставка товару на склад позивача, проводиться за рахунок коштів відповідача (або транспортом відповідача) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010), згідно з положеннями Договору, встановленими нормами відвантаження у тарі та упаковці, яка забезпечує збереження товару під час транспортування, вантажно- розвантажувальних робіт і зберігання в межах термінів, установлених діючими стандартами.
Пунктом п.8.3. Договору сторони передбачили, що за порушення строку поставки товару зазначеного у заявці, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару. У випадку порушення строку поставки замовник має право відмовитись від цього Договору у повному обсязі або частково.
Пунктом 11.1. розділу 11 Договору визначено, що він набирає чинності з дня його підписання сторонами і діє до 31.12.2020, а в частині взаєморозрахунків - до їх повного виконання.
Пунктами 12.13. та 12.13.1. визначено, що всі повідомлення, будь-яке листування за цим Договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформленні та надіслані відповідним листом (рекомендований лист, цінний лист з описом вкладення, передача кур`єром). У будь-якому разі позивач вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа (повідомлення), а відповідач вважається повідомленим з моменту проставлення на копії документа (лист, заявка, тощо) будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання відповідачем (представником відповідача) або через 3 (три) робочі дні з наступного дня, коли поштові відправлення (кореспонденція) були здані до відділення поштового зв`язку.
Позивачем 04.09.2020 було надано представнику відповідача Терещенко Юлії Павлівні на підставі довіреності під особистий підпис заявку № 78/5/7- 1910 від 03.09.2020 про необхідність поставки товару в кількості  25 000 кг  на склад позивача за адресою: м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А, з подальшим транспортуванням за рахунок Відповідача:  3000  кг Товару до м. Калинівка (вул. Івана Мазепи, 46),  3000  кг Товару до м. Одеса (вул. Люстдорфська Дорога 7),  3000  кг Товару до м. Харків (вул. Академіка Проскури 1),  3000  кг. Товару до м. Запоріжжя, (вул. Північне шосе, 113),  3000  кг Товару до м. Слов`янськ, (вул. Добровольського, 2),  4000  кг Товару до м. Дніпро, (вул. Надії Алексієнко, 46),  3000  кг Товару до м. Маріуполь (проспект Нахімова 182),  3000  кг Товару до м. Львів (вул. Стрийська 146).
Відповідно  до умов пункту 6.1.    Договору, строк поставки товару    складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання відповідачем письмової заявки позивача, але не пізніше дати, вказаної в ній,    а саме -  15.09.2020  (додаток 9, 10 до позовної заяви, оригінал знаходиться у позивача).
Господарським судом у рішенні встановлено, що товар, визначений заявкою від 03.09.2020 № 78/5/7-1910 до позивача був поставлений із порушенням    строку, вказаному у заявці, а саме 05.10.2020 та 06.10.2020 відповідно до видаткових накладних:
№ BЛ- 0020403 від 05.10.2020 (2999, 200 кг)
№ BЛ - 0020400 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
№ ВЛ - 0020404 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
№ ВЛ - 0020405 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
№ ВЛ - 0020406 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
№ ВЛ - 0020407 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
№ ВЛ - 0020408 від 06.10.2020 (3997, 400 кг)
№ ВЛ - 0020409 від 06.10.2020 (2999, 200 кг)
З метою мирного врегулювання спору позивач 17.11.2020 року за вих. №78/6-2501 надіслав ФОП Випущенко Л.M. претензію у якій просив задовольнити обґрунтовані вимоги замовника та сплатити пеню у розмірі 15 323, 10 грн.      
Відповідач на претензію не відреагував, пеню за порушення строків поставки товару в розмірі 15 323, 10 грн. - не сплатив.
У зв`язку з чим, вважаючи свої права порушеними Військова частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася з позовом за захистом своїх порушенні інтересів.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду зазначає наступне.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 638 Цивільного кодексу України та частиною 2 статті 180 ГК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 193 Господарського кодексу України та 525, 526 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Статтею 712 Цивільного кодексу України   визначено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно із  ст. 265 Господарського кодексу України   за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 6  ст. 265 Господарського кодексу України  до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  про договори купівлі-продажу.
Відповідно до  статті 663 Цивільного кодексу України  продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень  статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1  ст. 530 Цивільного кодексу України  якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В ч.1  ст. 664 Цивільного кодексу України  вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.
У п. 6.2 Договору зазначено, що доставка товару на склад замовника, проводиться за рахунок коштів Учасника (або транспортом Учасника) на умовах DDP (в редакції Incoterms 2010).
Згідно з умовами DDP (в редакції Incoterms 2010), продавець бере на себе відповідальність за ризики псування/втрати вантажу і витрати, пов`язані з транспортуванням і митним оформленням, до того моменту, коли покупець отримає вантаж у пункті призначення і вивантаження.
На виконання п. 6.1 укладеного договору Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України було надано представнику відповідача Терещенко Ю.П. 04.09.2020 р. заявку №78/5/7-1910 від 03.09.2020 р. про необхідність поставки товару    в кількості 25000 кг.
Як уже зазначалось вище, п. 6.1 договору сторони погодили, зокрема, що строк поставки товару складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати, вказаної в ній.
Дата поставки товару, вказана в заявці №78/5/7-1910 - 15.09.2020.
Право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт якого засвідчується підписами уповноваженими на це особами учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (п. 6.5 договору).
Товар, визначений заявкою від 03.09.2020 року №78/5/7-1910 був поставлений замовнику з порушенням строків, визначених договором, а саме:
№ ВЛ - 0020403 від 05.10.2020 (2999, 200 кг) -  05.10.2020
№ BЛ - 0020400 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020404 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020405 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020406 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020407 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020408 від 06.10.2020 (3997, 400 кг) -  06.10.2020
№ ВЛ - 0020409 від 06.10.2020 (2999, 200 кг) -  06.10.2020.
Тобто, у вказану дату відповідач товар позивачу не поставив.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт прострочення відповідачем поставки товару, у свою чергу відповідачем вказана прострочка не спростована.
Відповідно до  статті 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі    визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Статтею 231 Господарського кодексу України  визначено, що у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах, за порушення строків виконання зобов`язання стягується пеня у розмірі 0,1 відсотка вартості товарів (робіт, послуг), з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, а за прострочення понад тридцять днів додатково стягується штраф у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
Згідно з п.8.3 Договору за порушення строку поставки товару зазначеного у заявці, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі 0,1% вартості товару, з яких допущено прострочення виконання за кожний день прострочення, за прострочення поставки понад 30 календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вартості непоставленого товару.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду і критично ставиться до посилань відповідача на те, що для застосування відповідальності у вигляді пені та штрафу позивач повинен був скласти акт про порушення умов договору в частині строку поставки, оскільки умовами  ст. 231 Господарського кодексу України  та п.8.3 Договору прямо передбачено, що вказані санкції застосовуються за наявності самого факту порушення зобов`язання, складання актів для застосування пені та штрафу не передбачено.
Також, колегія суддів вважає неправильним твердження відповідача про те, що застосування відповідальності у вигляді пені можливе лише у разі порушення виконання грошового зобов`язання, а зобов`язання відповідача поставити товар не є грошовим зобов`язанням. 
У відповідності до статей  173  та  230 Господарського кодексу України  пеня є різновидом господарської санкції за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, суть якого може полягати як в зобов`язанні сплатити гроші (грошове зобов`язання), так і в зобов`язанні виконати роботу, передати майно, надати послугу (негрошове зобов`язання).
Відповідно до частини четвертої  статті 231 Господарського кодексу України  у разі, якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Отже, оскільки суб`єкти господарських відносин при укладанні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення договірної санкції за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань, до боржника, який порушив господарське зобов`язання, застосовуються штрафні санкції у вигляді пені або штрафу, передбачені частиною четвертою  статті 231 Господарського кодексу України.
При цьому, пеня застосовується за умови порушення будь - яких господарських зобов`язань, а не тільки за невиконання грошового зобов`язання.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд в постановах від 19.09.2019 у справі №904/5770/18, від 17.10.2019 у справі №912/3237/18.
На підставі наведеного, колегія суддів підтримує висновок місцевого господарського суду про задоволення позову.
Відповідно до статей 55 Конституції України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно зі статтею 73 Господарського процесуального кодексу України: доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Відповідно до  статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Європейським судом з прав людини у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010 (Заява N4909/04) вказано, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У рішенні у справі "Трофимчук проти України" від 28.10.2010 (Заява N4241/03) Європейським Судом зазначено, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Отже, відповідачем, всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 233, 240, 269, п.1, ч.1 ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

        Апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Господарського суду Полтавської області від 02 грудня 2021 року (суддя Іванко Л.А.) у справі №917/1099/21 залишити без змін.
     
Головуючий суддя                                                                    Ільїн О.В.

Суддя                                                                                           Гетьман Р.А.

Суддя                                                                                           Россолов В.В.