ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 лютого 2022 р.	Справа № 520/17008/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Дуднєва М.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 08.11.21 року по справі № 520/17008/21
          за позовом          ОСОБА_1  
          до        Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України                       
          про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії          ,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, в якій просив суд першої інстанції: 
- визнати протиправними дії Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року;
- зобов`язати Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування  України в Харківські області виплатити ОСОБА_1  заборгованість по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 року по 30.04.2021 року у сумі з урахуванням фактично виплачених сум;
- допустити негайне виконання постанови суду в частині присудження виплати                    ОСОБА_1 страхові виплати у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що дії відповідача щодо невиплати йому заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року є протиправними. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 07.08.2018 року №2008/9702/9702/33.
         Визнано протиправною бездіяльність Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року.
          Зобов`язано Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 року по 30.04.2021 року у сумі з урахуванням фактично виплачених сум.
         У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
         Звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати страхових виплат в межах стягнення суми за один місяць.
          Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України судовий збір у розмірі 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 копійок).
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій просило суд апеляційної інстанції скасувати  рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 року, ухвалене по адміністративній справі №520/17008/21. Прохало ухвалити нове рішення, яким в позовних вимогах ОСОБА_1  відмовити в повному обсязі.  
В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим,  прийнятим без врахування всіх фактичних обставин справи та з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, а також прийнятим з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, а отже підлягає скасуванню.  Посилається, що ухвалене рішення суду не відповідає вимогам  ч.1,2, 3 ст.242 КАС України. Зазначає, що порушення норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.  Вказує, що прийняте комісією рішення від 03.08.2018 №27 про відмову ОСОБА_1 у виплаті щомісячної страхової виплати й стало підставою для прийняття Ізюмським відділенням постанови від 07.08.2018 року №2008/9702/9702/33 про припинення потерпілому виплати з 01.09.2018 року. Вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача, не дав належної правової оцінки доказам, якими відповідач обґрунтовував відзив на позовну заяву та не взяв до уваги норми права, якими регулювались правовідносини сторін, що й призвело до ухвалення незаконного рішення. Зазначає, що ухвалене рішення суду від 08.11.2021 в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу заборгованість по страховим виплатам, яка виникла, як вважає позивач, за період з 01.09.2018 по 30.04.2021 з урахуванням фактично виплачених сум, також є безпідставним, оскільки суперечить п.п. 3.7., 3.8., 3.9. Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою правління Фонду соціального страхування України від 12.12.2018 №27. Зазначає, що оскільки у Ізюмському відділенні суми страхових виплат потерпілим за минулі періоди не обліковуються, у відповідача немає жодних правових підстав для виплати позивачу заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 по 30.04.2021. Вважає, що рішення суду від 08.11.2021 ухвалене без повного і всебічного з`ясування обставин справи, без надання належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи та які мають значення для правильного вирішення справи по суті. Рішення суду не обґрунтовано нормами законодавства, які регулюють дані правовідносини, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення, яке підлягає скасуванню.
Позивач не скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені   заздалегідь та належним чином.
          Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ч.4 ст.229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що  позивач 25.02.2015 звернувся до Відділення ВД ФСНВУ в Ізюмському районі з заявою про тимчасове продовження раніше призначеної страхової виплати та надав довідку від 27.11.2014 №6337275504 про взяття його на облік, як тимчасово переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 , куди він перемістився з АДРЕСА_2 .
Постановою від 18.03.2015 року №2016/9702/9702/19 позивачу призначено щомісячну страхову виплату.
Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат та пенсій внутрішньо переміщеним особам, при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області прийнято рішення №27 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу у зв`язку з не підтвердженням його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного вище рішення,  Ізюмським відділенням складено постанову від 07.08.2018 року №2008/9702/9702/33 про припинення потерпілому, у даному випадку позивачу, виплати з 01.09.2018 року.
Позивач, вважаючи, що дії відповідача щодо невиплати йому заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року є протиправними, звернувся до суду із позовом. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив, зокрема з того, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо невиплати позивачу заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року, а тому необхідно зобов`язати Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити  позивачу заборгованість по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 року по 30.04.2021 року у сумі з урахуванням фактично виплачених сум.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції у даній справі з огляду на наступне. 
Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
З 22.11.2014 набрав чинності Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII, яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.
Зокрема, відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 7 наведеного Закону, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.
Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.
У пункті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» встановлено, що призначення та продовження виплати довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509.
Тобто, за приписами наведеної норми умовами призначення та продовження соціальних виплат та пенсій внутрішньо переміщеним особам є: знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується довідкою.
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII, факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч. 1 ст. 5 Закону №1706-VII).
Як вбачається з матеріалів справи, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується відповідною довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, та перебуває на обліку в Ізюмському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, де отримує страхові виплати.
          Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України від 23.09.1999 №1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон №1105-XIV) страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 18.03.2015 року №2016/9702/9702/19 позивачу призначено щомісячну страхову виплату. 
Комісією з питань призначення (відновлення) соціальних виплат та пенсій внутрішньо переміщеним особам, при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради Харківської області прийнято рішення №27 про припинення щомісячної страхової виплати позивачу від 03.08.2018 року у зв`язку з не підтвердженням його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 
На підставі вказаного вище рішення, рішенням (постановою) відповідача від 07.08.2018 року №2008/9702/9702/33 припинено позивачу щомісячну страхову виплату у розмірі 5789, 20 грн. Причина припинення: Протокольне рішення №27 від 03.08.2018 р. відмовити у виплатах. Виплату припинено з 01 вересня 2018 р. 
Відповідно до п.п. 2 п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам"  від 8 червня 2016 р. №365 соціальні виплати за рішенням комісій або органів, що здійснюють соціальні виплати, припиняються у разі встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. 
          Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що  реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантовано Законом України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", і ніхто не може позбавляти його права на отримання призначених йому страхових сум.
          Згідно з частиною 2 статті 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" (вказана норма була чинною на час спірних правовідносин) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або його відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
          Норми постанови Кабінету Міністрів України, як підзаконного нормативно - правового акту,  не можуть суперечити приписам Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та відповідно не можуть зобов`язувати особу перебувати за певним місцем проживання/перебування, оскільки громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території. 
          Відсутність позивача за місцем фактичного проживання не може впливати на можливість отримання останнім, передбачених законодавством страхових виплат.  
          Також, колегія суддів також враховує, що наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи потребує від нього на відміну від інших громадян України здійснення додаткових дій, не передбачених законами щодо соціального страхування. 
          Наведена правова позиція висловлена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 у зразковій справі № 805/402/18, залишеному без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018.
          Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.06.2021 року по справі № 826/12402/16 (залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2021) було, зокрема визнано протиправним та нечинним п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 р. № 365. 
          Відповідачем по справі не було надано належних доказів на підтвердження наявності інших правових підстав для припинення позивачу страхових виплат. 
          Встановлення факту відсутності внутрішньо переміщеної особи за фактичним місцем проживання/перебування, як вже зазначалося вище,  не може бути належною правовою підставою в розумінні приписів Закону №1105-XIV для припинення позивачу страхових виплат. 
          При цьому, матеріали справи не місять доказів нарахування та виплати позивачу страхових виплат за спірний період. 
          Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який з урахуванням вимог ч.2 ст.9 КАС України визнав протиправним та скасував  рішення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області від 07.08.2018 року №2008/9702/9702/33; визнав  протиправною бездіяльність Ізюмського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1  заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року та  зобов`язав Ізюмське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 року по 30.04.2021 року у сумі з урахуванням фактично виплачених сум.
          Відповідно до пункту 1 статті 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;
          З урахуванням наведеного, судом першої інстанції було правомірно звернуто рішення до негайного виконання в частині присудження виплати страхових виплат в межах стягнення суми за один місяць.
          При цьому, щодо посилання в апеляційній скарзі про те, що з огляду на приписи п.3.8 Порядку №27 суми страхових виплат, які не виплачені за минулий період, виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України і станом на сьогодні останнім  відповідний окремий порядок не визначено, то колегія суддів відхиляє наведені посилання, як необґрунтовані, оскільки не прийняття Кабінетом Міністрів України зазначеного вище окремого порядку не може бути правовою підставою для позбавлення особи права на отримання страхових виплат, яке прямо передбачено законодавством, і особа не може нести негативних наслідків у зв`язку із невиконанням органами держави обов`язків у сфері соціального захисту. Так, внаслідок відсутності порядку та механізму виплати страхових виплат особі за минулий період виникає правова невизначеність щодо змісту обов`язку держави по виплаті такої заборгованості. Оскільки у спірних відносинах виконання обов`язку по нарахуванню та виплаті страхових виплат покладено на державу в особі відповідача, то саме останній повинен нести відповідальність від імені держави.
          Крім того, в силу положень ст.47 Закону №1105-XIV, на відповідача, на обліку в якому перебуває позивач, лежить обов`язок виплатити ОСОБА_1 заборгованість по страховим виплатам за період з 01.09.2018 року по 30.04.2021 року 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що оскільки у Ізюмському відділенні суми страхових виплат потерпілим за минулі періоди не обліковуються, у відповідача немає жодних правових підстав для виплати позивачу заборгованості по страховим виплатам, яка виникла за період з 01.09.2018 по 30.04.2021, то колегія суддів відхиляє наведені доводи, як необґрунтовані, оскільки відповідачем не надано належних доказів на спростовання наявності заборгованості перед позивачем по страховим виплатам, яка виникла за період 01.09.2018 року по 30.04.2021 року, а тому Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Ізюмського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на обліку якого перебуває позивач має сплати таку заборгованість за спірний період. 
Стосовно посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не було надано правової оцінки тому факту, що позивач 27.05.2021 повторно звернувся до Ізюмського відділення та надав довідку від 17.07.2018 №6337-579127 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яку йому видано 25.05.2021, то колегія суддів відхиляє наведені посилання, як такі, що не впливають на вирішення даної справи,  з огляду на наведені вже вище висновки суду.  
Відповідно до ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
          Частиною 1 ст.9 КАС визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
          Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
          Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.
          Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
          Під час апеляційного провадження, колегія суддів не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
          Таким чином, враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та є таким, що ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
          Правові підстави для розподілу судових витрат у даній справі відсутні. 
Оскільки, відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, і дана справа відноситься до справ незначної складності, а також враховуючи те, що ця справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, відповідно вказане рішення (постанова) суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 08.11.2021 по справі № 520/17008/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог  ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  14.02.2022 року