ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

13 січня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 736/883/21
Головуючий у першій інстанції - Чурупченко М. І.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/334/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2021 року (місце ухвалення - м. Корюківка) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про стягнення надмірно сплачених аліментів,
                                     В С Т А Н О В И В:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення надмірно стягнутих аліментів. В обґрунтування посилався на те, що він є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Посилається, що рішенням Корюківського районного суду від 12.12.2007 з нього стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2007 і до повноліття дітей. Згідно рішення Корюківського районного суду від 30.11.2020 його, позивача, звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 18.09.2020 включно; також стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2020 і до повноліття дитини. Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2020 і до повноліття дитини.
Зазначає, що виконавчий лист № 92-586/2007, виданий 12.12.2007 Корюківським районним судом на підставі вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 06.01.2021, був відкликаний від виконання з 18.03.2020 включно.
Позивач наголошує, що за період з 01.05.2020 по 31.01.2021 він сплатив 86987,73 грн аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, що підтверджується довідкою Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 15.04.2021.
На переконання позивача, оскільки син проживає разом з ним з травня 2020 року, а згідно довідки про утримані аліменти від 15.04.2021 сума сплачених аліментів з травня 2020 року по вересень 2020 року включно на двох дітей складає 13767,44 грн, тому вважає, що сума надмірно сплачених аліментів за період з травня 2020 року по вересень 2020 року включно склала 6883, 72 грн. 
У позові позивач просив стягнути з ОСОБА_2 надмірно сплачені аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з травня 2020 року по вересень 2020 року включно у розмірі 6883,72 грн.
Рішенням Корюківського районного суду від 03.11.2021 в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених аліментів, відмовлено.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що позивачем не наведено нормативного обґрунтування підстав  для стягнення з відповідачки вже сплачених аліментів та не надав належних доказів для підтвердження своїх позовних вимог, отже відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Корюківського районного суду від 02.11.2021 і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.
За доводами апеляційної скарги висновки суду, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, а також судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
У скарзі заявник посилається на те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам сторін та наданим письмовим доказам, зокрема, довідка Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 2301/83 від 15.04.2021 про розмір сплачених аліментів та акт обстеження житлово-побутових умов проживання, лист Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28.05.2021.
Також заявник не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з нього на користь відповідачки витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, оскільки вказаний розмір витрат не відповідає обсягу наданих послуг, сума є необґрунтованою, а обсяг, час роботи, ступінь складності правових питань, тривалість підготовки документів до суду є мінімальним та не потребує додаткових зусиль для адвоката.
Крім того, заявник вважає необґрунтованим віднесення судом судового збору за рахунок держави, оскільки на виконання вимог ухвали Корюківського районного суду від 17.06.2021 ним був сплачений судовий збір у розмірі 908 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Корюківського районного суду від 02.11.2021 - без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що рішенням Корюківського районного суду від 12.12.2007 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки - ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2007 і до повноліття дітей.
Рішенням Корюківського районного суду від 30.11.2020 (а.с. 12-13) змінено розмір стягуваних аліментів, встановлених рішенням Корюківського районного суду від 12.12.2007, а саме: звільнено ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 18.09.2020 включно; стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4  частини всіх видів його заробітку (Доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2020 і до повноліття дитини. Стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.09.2020  і до повноліття дитини. Виконавчий лист № 2-586/2007, виданий 12.12.2007 користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно та не менше ніж З0 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 05.12.2007 і до повноліття дітей - відкликаний від виконання з 18.03.2020 включно.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що з травня 2020 року його неповнолітній син ОСОБА_4 проживає разом з ним і судом ухвалено рішення про звільнення його від сплати аліментів на утримання сина, що підтверджується документальними доказами, а тому наявні підстави про стягнення з відповідачки надмірно сплачених аліментів за період з травня 2020 року по вересень 2020 року.
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з 21.12.2020, а ОСОБА_3 зареєстрований та проживає за цією ж адресою з 23.12.2020, що підтверджується довідками виконавчого комітету Корюківської міської рад (а.с. 6, 10).
Згідно листа Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 8639/342 від 15.10.2021 заборгованість по сплаті ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей станом на 15.10.2020 відсутня (а.с. 11).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції послався на те, що позивачем не наведено нормативного обґрунтування підстав  для стягнення з відповідачки вже сплачених аліментів та не надав належних доказів для підтвердження своїх позовних вимог, а посилання позивача на рішення Корюківського районного суду від 30.11.2020 безпідставне, враховуючи, що рішення Корюківського районного суду від 12.12.2007 про стягнення з відповідача аліментів, набрало законної сили та мало виконуватись.
З таким висновком суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог та стягнення  витрат на правову допомогу погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з`ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують враховуючи наступне. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина перша та друга статті 5 ЦПК України).
Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.
За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Механізм повернення надмірно сплачених коштів передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини набувача, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.
Закон встановлює два виключення з цього правила: по - перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по - друге, у разі недобросовісності з боку набувача.
Статтею 1215 Цивільного кодексу України визначено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб для існування, якщо їх виплата проведена фізичною чи юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Зазначені висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13 та від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 517/186/17 та від 28 березня 2018 року у справі № 173/166/17.
Оскільки рішення Корюківського районного суду від 12.12.2007 про стягнення з відповідача аліментів, набрало законної сили та мало виконуватись, а рішення Корюківського районного суду від 30.11.2020, яким змінено розмір аліментів, набрало законної сили 06.01.2021, хоча резолютивна частина рішення містить  визначення часу з якого відкликано від виконання виконавчий лист  № 2-586/2007, позивач у позові не надав доказів про те, що надав таку інформацію до виконавчої служби, як не надав і доказів на підтвердження сум, яку визначив у позові, як надміру сплачених аліментів.
Як убачається з матеріалів справи, рішенням Корюківського районного суду від 30.11.2020 позивача ОСОБА_1 звільнено від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , які стягувались на підставі рішення Корюківського районного суду від 12.12.2007.
Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, про те, що рішення суду від 12.12.2007 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей мало виконуватись, враховуючи, що воно набрало законної сили та не було скасовано або змінено, до ухвалення рішення про звільнення позивача від сплати аліментів на утримання сина.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про повернення аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини.
Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам сторін та наданим письмовим доказам, зокрема, довідці Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) № 2301/83 від 15.04.2021 про розмір сплачених аліментів та акту обстеження житлово-побутових умов проживання, листу Корюківського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 28.05.2021, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення місцевого суду відповідає, як вбачається суд першої інстанції, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Є не обґрунтованими доводи і щодо недостатньої умотивованості рішення суду першої інстанції, враховуючи п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, відповідно до яких, у мотивувальній частині рішення суду зазначається мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Ч. 2 ст. 376 ЦПК України передбачає, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. 
Погоджується суд апеляційної інстанції і з висновками суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, враховуючи наступне.
Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Частиною 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно із частиною третьою вказаної статті ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Матеріали справи містять копію Договору № б/н про надання правничої допомоги від 24.06.2021 укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Загальцем О.М. (а.с. 37); ордер на надання правової допомоги (а.с. 38); акт виконаних робіт від 03.11.2021(а.с. 53); квитанцію № б/н від 15.09.2021 на суму 2 000,00 грн (а.с. 52).
Крім того, матеріали справи містять письмовий відзив на позовну заяву ОСОБА_7 , який подано до суду першої інстанції під час розгляду справи (а.с. 35-36), а також попередній розрахунок суми витрат на правову допомогу від 26.06.2021 (а.с. 27). 
З врахуванням критерію розумності та справедливості розміру витрат на правову допомогу та відсутність поданих у суді першої інстанції заперечень щодо розміру таких витрат, колегія суддів апеляційного суду вважає, що місцевим судом правильно стягнуто з позивача на користь відповідачки витрати на правничу допомогу.
Оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування  судового рішення.
Разом з тим, рішення суду підлягає зміні враховуючи наступне.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
У статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акту, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. 
Вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій, для  правильного  застосування  норм  пункту  13  частини  першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» суд має враховувати предмет та підстави позову, перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Отже, позивач не був звільнений від сплати судового збору, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і у суді апеляційної, з врахуванням наведеного посилання в апеляційній скарзі щодо звільнення його від сплати судового збору є необґрунтованими.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Враховуючи, що в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення надмірно сплачених аліментів відмовлено у повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір не підлягає поверненню.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну резолютивної частини рішення шляхом виключення абзацу 3 наступного змісту: «Судовий збір віднести на рахунок держави».
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково та зміни рішення суду.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ч. 4, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 03 листопада 2021 року змінити, виключивши з резолютивної частини рішення абзац 3 наступного змісту: «Судовий збір віднести на рахунок держави».
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 13.01.2022.

Головуючий                                                        Судді :