ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2022 р.                                                           Справа №5015/118/11

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий-суддя                                                              Желік М.Б. 
судді                                                                                            Галушко Н.А.
                                                                                          Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ» від 22.07.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/2524/21 від 26.07.2021) 
на ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 (повний текст складено 14.07.2021, суддя Чорній Л.З.) 
у справі №5015/118/11
за заявою: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина», м. Київ
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», с. Коростів Сколівського району Львівської області

за участю представників: 
від ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» – представник Ганайлюк А.Б.;
від ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» (уповноважена особа засновників боржника): представник – Ганайлюк  Б.А.;
від ТзОВ «Укравтозапчастина» – представник Первицький О.В.; 
від ФОП Гаврилюк О.Р. – Гаврилюк О.Р. (особисто);
від ПАТ «ЛЗА» – голова правління Гаврилюк О.Р.;
ліквідатор: не з`явився;
від інших учасників справи: не з`явились

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 у задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» за вх. № 2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» за вх. № 3425/18 від 18.12.2018 на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та кредиторів ПП «Мібул» та ФОП Гаврилюка О.Р. відмовлено. У задоволенні заяви-скарги за вх. № 42388/19 від 11.10.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» та учасників провадження у справі на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 680/19 від 07.03.2019 Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 5805/16 від 06.12.2016 Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» на бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. у веденні актуального реєстру вимог відмовлено. У задоволенні скарги за вх. № 682/19 від 07.03.2019 Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та учасників провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Укравтозапчастина» відмовлено. Розгляд справи відкладено та зобов`язано ліквідатору надати звіт про виконану роботу.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» звернулося до суду апеляційної інстанції зі скаргою, в якій просить скасувати п.1-7 ухвали Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 та постановити нове рішення, яким повністю задоволити вимоги скарг поданих ПАТ «ВНК Розточчя СТ» за вх. №5805/16 від 06.12.2016, вх.№2987/18 від 12.11.2018, вх. №3425/18 від 18.12.2018, вх.№680/19 від 07.03.2019 та вимоги скарг поданих ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» за вх.№682/19 від 07.03.2019, вх.№2070/19 від 30.07.2019 та вх.№42388/19 від 11.10.2019.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.07.2021 справу №5015/118/11 передано до розгляду колегії суддів у наступному складі: Желік М.Б. - головуючий суддя (суддя-доповідач), члени колегії – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02.08.2021 відкрито апеляційне провадження, розгляд справи призначено на 18.08.2022.
Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, викладених у відповідних ухвалах суду. 
21.09.2021 від ліквідатора ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. на адресу суду надійшли письмові пояснення щодо апеляційної скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя».
18.10.2021 від ліквідатора ТзОВ «Упраляюча компанія «Львівський автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. на адресу суду надійшли додаткові письмові пояснення щодо апеляційної скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя» в частині кожної зі скарг на дії арбітражного керуючого, що були предметом розгляду оскарженої ухвали суду першої інстанції.
11.01.2022 від уповноваженої особи учасників боржника ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» на адресу суду надійшли письмово викладені судові дебати, тези та цитати.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 12.01.2022 розгляд справи відкладено на 02.02.2022.
В судовому засіданні 02.02.2022 представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задоволити, оскаржену ухвалу скасувати та прийняти нове рішення, яким задоволити скарги на дії ліквідатора у справі арбітражного керуючого Козія В.Ю. та на дії інших учасників у справі про банкрутство.
Представник ТзОВ «Укравтозапчастина» та Гаврилюк О.Р., який також представляє інтереси ПАТ «ЛЗА», проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржену ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Інші учасники у справі про банкрутство явки в судове засідання не забезпечили.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Розглянувши апеляційну скаргу, заслухавши представників учасників справи, присутніх в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, з огляду на наступне.
У провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №5015/118/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».
Боржник перебуває в процедурі ліквідації, ліквідатор – Козій Ю.В. – арбітражний керуючий.
Так, постановою Господарського суду Львівської області від 15.07.2011 ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру, 06.08.2011 в газеті «Голос України» №143(5143) опубліковано оголошення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 16.05.2016 ліквідатором Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» призначено арбітражного керуючого Козія Володимира Юрійовича. 

06.12.2016 Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ», що є кредитором у справі, звернулось до господарського суду зі скаргою за вх.№5805/16 (а/с 194, том 27) на бездіяльність ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. у веденні актуального реєстру вимог, у якій кредитор просить зобов`язати ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» надати підтвердження/заперечення факту проведення у травні 2010 року заліку зустрічних вимог із боржником на суму 870 тис. грн. та надати суду оригінали (належним чином завірені копії) документів; за умови підтвердження проведення заліку зустрічних вимог у травні 2010 року, зобов`язати ліквідатора внести зміни до актуального реєстру вимог. 
У скарзі зазначено, що така є доповненням до скарги на бездіяльність ліквідатора Козія В.Ю., поданої в судовому засіданні 23.11.2016. Кредитор обґрунтував доповнення до скарги тим, що ліквідатор не володіє інформацією стосовно зобов`язань банкрута, зазначив, що у справі №28/45 05.05.2010 між ЗАТ Автонавантажувач та ТзОВ «УКЛА» був укладений договір уступки прав вимоги до ініціюючого кредитора на суму 870  070 грн., проте, з рішення у справі №5011/72/8337-2012 від 23.08.12 слідує, що боржник та ініціюючий кредитор уклали акт звірки, за яким сума боргу саном на 20.05.2010 становила 190 тис. грн. До скарги додано витяг із рішення у справі №5011/72/8337-2012 від 23.08.12 та копії переписки з ліквідатором.
Як вбачається з матеріалів справи, в судовому засіданні 23.11.2016 ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» було подано лише клопотання (вх.№46995/16 від 23.11.2016, а/с 161-162, том 27), у якому кредитор зазначав про бездіяльність ліквідатора та просив: зобов`язати ліквідатора забезпечити доступ СПД Садовенко Ю.П. до всіх об`єктів нерухомості та приміщення для завершення обмірів і отримання інформації в об`ємі, достатньому для виконання постанови суду у справі №33/30 від 01.08.2016, офіційно надати іншу інформацію про активи боржника в об`ємі, достатньому для проведення оцінки вартості корпоративних прав учасників банкрута; зобов`язати ліквідатора встановити об`єкти нерухомості, які забезпечують вимоги ПАТ «Оргхім» по договорам поруки та розпочати процедуру їх продажу; зобов`язати ліквідатора врегулювати взаємостосунки із СПД Садовенко Ю.П. за договором від 01.02.2016.
06.12.2016 2016 ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» подало на розгляд суду ще чотири скарги на дії і бездіяльність арбітражного керуючого Козія В.Ю. як доповнення до скарги від 23.11.2016 (вх.№5804/16, вх.№5807/16, вх.№5809/16, вх.№5810/16).

12.11.2018 ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» звернулось до господарського суду зі скаргою за вх.№2987/18 (а/с 181-183, том 41) на дії ліквідатора, у якій кредитор просив прийняти скаргу на дії ліквідатора до розгляду, невідкладно призначити судове засідання у справі про банкрутство (п.4 ст.24 Закону); винести окрему ухвалу, якою призначити незалежну оцінку майна, що виставлене на аукціон, поклавши видатки по її оцінці на заявника (п.3 ст.57 Закону), зупинити процедуру продажу до проведення перевірки обґрунтованості початкової ціни аукціону; визнати дії ліквідатора при підготовці та проведенні аукціону неналежним виконанням обов`язків, що може завдати боржнику та кредиторам значної шкоди; усунути арбітражного керуючого від виконання обов`язків (п.11 ст.3-1); винести окрему ухвалу про неналежне виконання ліквідатором Козій В.Ю. обов`язків, яку направити [в державний орган] з питань банкрутства для вирішення питання про анулювання ліцензії. До скарги додано копію протоколу зборів кредиторів від 01.11.2018.
Скаргу обґрунтовано тим, що кредитору стало відомо з інформаційних повідомлень, розміщених на сайті ВГСУ 08.11.2018, про намір ліквідатора продати усі активи боржника за цінами в гривнях, що у 50-90 разів нижчі від тих, за якими здійснювався продажу у 2015 році, за сумарною вартістю нижчій, ніж розмір вимог, включених до реєстру вимог кредиторів та у 6 разів нижче балансової вартості на підставі протоколу зборів комітету кредиторів від 01.11.2018, про проведення яких члени комітету кредиторів не були повідомлені.

18.12.2018 ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» звернулось до господарського суду зі скаргою за вх.№3425/18 (а/с 2-5, том 47) на дії ліквідатора Козія В.Ю. та кредиторів: представника ПП «Мібул» Первицького О.В. і ФОП Гаврилюка О.Р. при підготовці та проведенні комітету кредиторів, у якій кредитор просив визнати неправомірними дії ліквідатора при складанні та проведенні реєстрації учасників комітету кредиторів від 01.11.2018; визнати, що внаслідок неправомірних дій ліквідатора комітет кредиторів 01.11.2018 не відбувся; усунути арбітражного керуючого Козія В.Ю. від виконання обов`язків на підставі п.10 ст.3-1; направити до Управління з питань банкрутства МЮ питання про припинення дії ліцензії на здійснення діяльності ліквідатора.
Скаргу обґрунтовано тим, що протокол зборів кредиторів від 01.11.2018 містить докази попередньої змови ліквідатора та учасників ліквідаційної процедури з метою нанесення матеріальної шкоди боржнику та кредиторам у особливо великих розмірах та не може слугувати доказом погодження ліквідатором своїх дій із комітетом кредиторів як це передбачено у п.2 ст.30 «Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів».

07.03.2019 Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» звернулось до господарського суду зі скаргою за вх.№680/19 (а/с 33, том 47) на ліквідатора ТзОВ «УК ЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю., у якій кредитор просив усунути Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора.
Вказана скарга обгрунтована тим, що 01.11.2018 ліквідатор Козій В.Ю. імітував проведення зборів комітету кредиторів; відмовився скликати та прийняти участь у зборах комітету кредиторів 23.11.2018; протягом трьох місяців ухиляється від скликання зборів комітету кредиторів для звітування про хід ліквідаційної процедури; ігнорує належним чином подану вимогу кредиторів скликати загальні збори кредиторів; докази протиправних дій ліквідатора долучені ним особисто у звітах про виконану роботу. 

Також 07.03.2019 ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» (залучено до участі у справі в якості уповноваженої особи учасників боржника ухвалою Господарського суду Львівської області від 14.12.2016) звернулась до суду зі скаргою за вх.№681/19 (а/с 35-36, том 47) учасників провадження у справі про банкрутство – ліквідатора ТзОВ «УК ЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю. та ФОП Гаврилюка О.Р. та скаргою за вх.№682/19 (а/с 38-42, том 47) на учасників провадження у справі про банкрутство: ліквідатора ТзОВ «УК ЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю., ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина», Гаврилюка О.Р. – адвоката, ФОП, представника ТзОВ «УК ЛА» і ЗАТ «Автонавантажувач» у спорах із ініціюючим кредитором (справа №5011-72/8337-2012), представника ТзОВ «УК ЛА» при розгляді справи №28/45 судом першої та апеляційної інстанції (у подальшому - №5015/118/11) про банкрутство, представника ліквідатора Козія В.Ю., нового кредитора за договором про відступлення права вимог 01/03 від 29.12.16). Скаржник просив відсторонити ліквідатора Козія В.Ю. від виконання обов`язків за сукупністю допущених порушень при здійсненні ліквідаційної процедури та рішення комітету кредиторів від 23.11.2018; витребувати від ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» докази: завірені копії договору №01/03 від 27.12.2016 з додатками, докази отримання оплати за договором; припинити повноваження конкурсного кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» на підставі заяви від 14.02.2019; перевести на ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» права нового кредитора за договором 01/30 від 29.12.2016; визнати ФОП Гаврилюка О.Р. поточним кредитором в сумі 10  тис. грн.; застосувати до ФОП Гаврилюка О.Р. штрафну санкцію за перешкоджання судочинству; стягнути із ФОП Гаврилюка О.Р. в дохід держави штраф в розмірі 10  тис. грн.
03.04.2019 (вх.№13910/19) заявник подав доповнення до скарг, у якому просив також визнати комітет кредиторів від 01.11.2018 таким, що не відбувся у зв`язку із неявкою повноважних представників членів комітету кредиторів; визнати недійсним аукціон від 07.12.2018; відмовити у задоволенні заяви ФОП Гаврилюк О.Р. здійснити процесуальне правонаступництво кредитора ПП «Мібул»; визнати погашеними вимоги ПП «Мібул»; усунути Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора ТзОВ «УКЛА»; задоволити інші вимоги заяв та скарг. 
Скаргу (вх.№682/19) в частині бездіяльності ліквідатора обґрунтовано тим, що арбітражний керуючий Козій В.Ю. не ознайомився з матеріалами справи після призначення ліквідатором у справі, не провів звірку з кредиторами щодо актуального стану розрахунків, інвентаризацію активів, аналіз фінансового стану, не приступив до стягнення вимог від дебіторів тощо (бездіяльність ліквідатора встановлено в ході судових спорів в межах справи про банкрутство з СПД Садовенко Ю.П., ПрАТ «Оргхім», Товарною біржею «НАША»), протягом 32 місяців не звіряння актуального розміру вимог із ініціюючим кредитором. 
В частині протиправності дій ініціюючого кредитора - ТзОВ «Укравтозапчастина» доводи скарги полягають у доведенні до банкрутства, введення суд в оману стосовно істотних обставин уступки ініціюючим кредитором вимог до боржника представнику боржника (тобто наявний конфлікт інтересів), наданням суду неналежних доказів уступки права вимоги. 
В частині дій та бездіяльності Гаврилюка О.Р. скаргу обґрунтовано тим, що Гаврилюк О.Р. здійснював повноваження представника боржника на шкоду довірителям та з недотриманням адвокатської етики, перешкоджав діяльності суду, долучив у справу неналежні докази та завідомо недостовірні дані, відтак є підстави застосувати до адвоката Гаврилюка О.Р. штрафні санкції за зловживання процесуальними правами, що перешкоджають здійсненню правосуддя.

30.07.2019 ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» як уповноважена особа учасників боржника звернулось до суду зі скаргою за вх.№2070/19 на дії ліквідатора та дії/бездіяльність при врегулюванні вимог ПрАТ «Оргхім» (а/с 54-57, том 47), у якій просила прийняти скаргу до розгляду та розглянути в судовому засіданні, призначеному на 31.07.2019 одночасно із розглядом заяви про відсторонення ліквідатора від своїх обов`язків та при перегляді ухвал від 20.06.2011; усунути ліквідатора Козія В.Ю. від виконання обов`язків; стягнути з ліквідатора Козія В.Ю. на користь боржника суму заподіяної шкоди у розмірі 4  011  614,36 грн.
Вимоги скарги обґрунтовано тим, що ліквідатор Козій В.Ю. передчасно провів оплату вимог ПАТ «Оргхім», не очікуючи рішення суду у справі №5015/118/11 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвал від 20.06.2011 про визнання вимог ПАТ «Оргхім» та про затвердження реєстру вимог кредиторів, про недійсність технічної інвентаризації та скасування державної реєстрації об`єктів нерухомості, про визнання недійсним аукціону від 07.12.2018 та договору, укладеного на аукціоні, та не перевіривши структури і стану погашення кредиторських вимог ПАТ «Оргхім» до ЗАТ «Автонавантажувач». Із обставин прийняття рішення про продажу активів та про використання коштів слідує, що в цих діях ліквідатора є ознаки умислу, спрямованого на розтрату коштів.

11.10.2019 ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» як уповноважена особа учасників боржника звернулось до суду із заявою-скаргою за вх.№42388/19 (а/с 166-168, том 47) на ліквідатора та учасників провадження у справі, у якій просило суд визнати протиправними дії ліквідатора у зволіканні припинення вимог ПП «Фірма Галич Кабель»; визнати неналежними дії ліквідатора при підготовці та проведенні реєстрації учасників зборів комітету кредиторів від 01.11.2018; визнати комітет кредиторів від 01.11.2018 таким, що не відбувся у зв`язку із неявкою повноважних представників членів комітету кредиторів; визнати недійсним договір, укладений між ПП «Мібул» та ФОП Гаврилюк О.Р. про уступку прав вимоги; відмовити у задоволенні заяви здійснити процесуальне правонаступництво кредитора; вимоги ПП «Мібул» визнати погашеними у зв`язку із припиненням кредитора без визначення правонаступника; усунути арбітражного керуючого Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора ТзОВ «УК ЛА».
Скаргу подано в якості доповнення до заяви про визнання аукціону від 07.12.2018 недійсним, клопотання та про дострокове припинення повноважень ліквідатора та ряду скарг на дії ліквідатора та обґрунтовано неналежним використанням коштів боржника, отриманих від продажу заставного майна та обставинами недійсності договору уступки права вимоги, укладеного між ПП «Мібул» та ФОП Гаврилюком О.Р.
Ліквідатор у справі арбітражний керуючий Козій В.Ю. неодноразово подавав суду пояснення та заперечення щодо заявлених скарг. 
Оскарженою ухвалою суду першої інстанції від 07.07.2021 відмовлено у задоволенні скарг ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» вх.№5805/16 від 06.12.2016, вх.№2987/18 від 12.11.2018, вх.№3425/18 від 18.12.2018, вх.№680/19 від 07.03.2019 та 
у задоволенні скарг ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вх.№682/19 від 07.03.2019, вх.№2070/19 від 30.07.2019, вх.№42388/19 від 11.10.2019.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що правова позиція суду першої інстанції є упередженою, суперечить іншим судовим рішенням, прийнятим цим же складом суду у цій же справі, оскаржену ухвалу постановлено без повного та всебічного дослідження матеріалів справи із порушенням норм процесуального та матеріального права.
Порушення норм процесуального права скаржник вбачає у порушенні розумних строків розгляду скарг, адже ліквідаційна процедура вводиться строком на 12 місяців та може бути продовжена ще на 6 місяців, тобто, розгляд скарг на дії/бездіяльність ліквідатора не може перевищувати зазначеного строку. Проте, оскарженою ухвалою від 07.07.2021 було відмовлено у задоволенні частини скарг, що надійшли на розгляд суду 06.12.2016, 12.11.2018, 18.12.2018, 07.03.2019, 30.07.2019, 11.10.2019, при цьому до розгляду скарг суд приступив у квітні 2021 року, отже строк розгляду скарг не можна вважати розумним.
Окрім того, скаржник звертає увагу, що судом не дотримано судового принципу спільного розгляду пов`язаних між собою позовних заяв та скарг. На переконання апелянта, багаторічне ігнорування судом поданих скарг на дії/бездіяльність ліквідатора призвели до ситуації, коли на розгляд цього ж складу суду були подані позовні заяви, які у тому числі містять ті ж обставини, і відповідно, суд вирішуючи подані скарги мав би враховувати раніше прийняті судом рішення, якими вже вирішено питання, що стали підставою для подання скарг, суд проігнорував  неодноразово подані клопотання щодо спільного розгляду відповідних скарг та все ще не розглянутих позовних заяв.
Зокрема, скаржник вказує на неврахування ухвали Господарського суду Львівської області у справі №5015/118/11 від 14.06.2017 (суддя Чорній Л.З.) та ухвалу від 06.11.2018 (суддя Гутьєва В.В.), якими задоволено позовну заяву-скаргу ПрАТ «ВНК «Розточчя» про визнання незаконними деяких положень договору з організатором аукціону ТБ «Наша»; ухвалу від 29.01.2020, якою задоволено рішення комітету кредиторів від 23.11.2018 про усунення ліквідатора Козія В.Ю., ухвалу від 18.09.2019 про недійсність договорів уступки вимог між ОСОБА_1 та ПП «Фірма Галич Кабель» і ПП «Мібул», ухвалу від 25.09.2018 про іпотеку ПАТ «Оргхім», постанову Західного апеляційного господарського суду у справі №33/30 від 27.01.2020, не вірно застосовано постанову від 09.07.2020 щодо заліку зустрічних вимог і ухвалу щодо поточних вимог ПАТ «Укрсоцбанк».
Також апелянт вважає, що суд проігнорував клопотання розглядати скарги від 12.11.2018, 18.12.2018, 07.03.2019 спільно з розглядом позовних заяв щодо визнання недійсним аукціону від 07.12.2018 та визнання недостовірними результатів технічної інвентаризації 2016 та 2018 років і, тим самим, відмовляючи у задоволенні скарг, суд де факто вирішив більшу частину спорів, відхиливши основні доводи зазначених позовних заяв.
Скаржник стверджує, що суд надав перевагу нічим не підкріпленій позиції відповідачів над мотивованими доказами скаржників.
Щодо порушення норм матеріального права при постановленні оскарженої ухвали скаржник зазначає наступне:
суд не надав належної оцінки наявним у справі доказам та доводам скаржників про порушення порядку скликання засідання комітету кредиторів 01.11.2018 та бездіяльності ліквідатора в забезпеченні права уповноваженої особи учасників боржника у роботі комітету кредиторів;
суд не надав належної оцінки тій обставині, що ухвала про залучення ПП «Мібул» як процесуального наступника ПП «Фірма «Галич-Кабель» постановлена 22.12.2018 – майже через два місяці після засідання комітету кредиторів 01.11.2018, у якому ПП «Мібул» брало участь як кредитор;
суд не надав належної оцінки доводам скаржника про те, що реєструючи єдиного учасника засідання комітету кредиторів, ліквідатор не вказав кількості голосів, якими цей учасник голосував, а в частині кількості голосів членів комітету кредиторів оскаржена ухвала суперечить ухвалі суду від 29.01.2020;
суд не надав оцінки діям ліквідатора, який складаючи реєстр вимог кредиторів від 30.10.2018 та вносячи відомості про ФОП Гаврилюка О.Р. як часткового правонаступника ПП «Фірма Галич Кабель», перемістив належні ПП «Фірма Галич Кабель» поточні вимоги першої черги у четверту чергу погашення, при цьому залишок вимог 50 тис.грн. залишив у першій черзі; суд проігнорував власну позицію, викладену в ухвалах у цій же справі, якими суд визнав незаконними договори про відступлення вимог між ПП «Фірма Галич Кабель» та ПП «Мібул» і ФОП Гаврилюк Р.О., за якими ПП «Фірма Галич Кабель» та ПП «Мібул» відчужили права вимоги своєму представнику у справі за 25 тис. грн. і 100 грн. відповідно; на рахунку боржника на час проведення засідання комітету кредиторів знаходився залишок виручки від продажу заставного майна понад 40 тис.грн., ПП «Мібул» відчужив 50 тис. поточного боргу Гаврилюку О.Р. за 100 грн., а відтак таке рішення не може вважатись рішенням комітету кредиторів та не може бути прийняте до уваги судом, а дії ліквідатора не можуть бути визнані добросовісними;
суд не надав належної оцінки фактам ігнорування ліквідатором Козієм В.Ю. обов`язку скликати збори кредиторів, хибна позиція суду в цій частині суперечить ухвалі від 29.01.2020;
на розгляді суду все ще перебуває заява-скарга від 07.2017 на ліквідатора Козія В.Ю. щодо неналежного проведення інвентаризації 2016 року з доповненнями до скарги 2018 року щодо неналежного проведення інвентаризації 2018 року, за таких обставин суд позбавлений права відмовити у задоволенні скарги на ліквідатора, що виставив на продаж майно щодо інвентаризації  якого триває спір;
суд не дослідив обставини та проігнорував позицію скаржника щодо виключних повноважень ліквідатора та його особисту відповідальність щодо здійснення оцінки майна та встановлення початкової ціни аукціону, безпідставність початкової ціни майна, нижче 1/3 усіх непогашених вимог;
суд проігнорував ухвалу від 26.03.2014, якою організатором аукціонів залучено у справу ТБ «Наша», не надано оцінку бездіяльності ліквідатора щодо припинення договору з організатором, який формально дійсний і на час написання апеляційної скарги;
суд проігнорував ухвалу від 23.03.2018, якою встановлено, що ліквідатори у справі не встановили і вже не можуть встановити майно, що є предметом договорів іпотеки, та з якою погодився суд апеляційної інстанції  у постанові від 25.08.2018;
суд не надав належної оцінки доводам скаржника щодо відсутності згоди забезпеченого кредитора на продаж заставного майна у складі сукупних активів;
категорично невірним є висновок суду про недоведення нанесення ліквідатором збитків боржнику в розмірі 4  011  614,36 грн., оскільки такий факт доведено у постанові Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі №33/30;
суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги на бездіяльність ліквідатора від 2016 року у проведенні звірки з організатором аукціонів ТБ «Наша» та стягнення безпідставно утриманих коштів з боржника;
категорично невірним є висновки суду щодо ТзОВ «УК ЛА» не мав права 05.05.2010 укладати договір уступки вимог, оскільки на дату укладання правочину ТзОВ «УК ЛА» перебував у банкрутстві (провадження у справі порушено 17.05.2010); про те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання договору від 05.05.2010 (том 1 справи містить оригінал акту приймання-передачі документів, що підтверджують вимоги в сумі 870 тис. грн. до ініціюючого кредитора); про те, що правомірність дій ліквідатора встановлена в постанові Верховного Суду від 09.07.2020;
суд проігнорував те, що ліквідатором не встановлено актуальності вимог ТзОВ «Укравтозапчастина»;
категорично невірними є висновки суду щодо відсутності доказів зловживання адвокатом Гаврилюком О.Р. своїми повноваженнями  представника у справі та перешкоджання судочинству.
Заперечуючи щодо доводів апелянта, арбітражний керуючий Козій В.Ю. у письмових поясненнях зазначав, що 22.11.2018 ПрАТ «ВНК «Розточчя» подало Міністерству юстиції України та управління з питань банкрутства, відділ з питань банкрутства скаргу, на дії арбітражного керуючого щодо недотримання порядку обрання організатора торгів, недотримання порядку продажу активів боржника та визначення початкової ціни, недотримання порядку ведення реєстру кредиторів, недотримання законодавчо встановленого порядку технічної інвентаризації, недотримання порядку ведення реєстру заставного майна, передання всіх активів боржника в управління третім особам, які є фігурантами кримінальних справ, бездіяльності в управлінні дочірнім підприємством. За результатами розгляду цієї скарги Головне територіальне управління юстиції у Львівській області від 21.01.2019 склало акт позапланової невиїзної перевірки від 21.12.2018 №41, відповідно до якого арбітражний керуючий Козій В.Ю. під час виконання ним повноважень ліквідатора у справі про банкрутство 5015/118/11 вимог законодавства не порушив.
Окрім того, ліквідатор зазначає, що 06.12.2018 ухвалою Господарського суду Львівської області у справі №5015/118/11 встановлено, що ліквідатор правомірно уклав договір на проведення аукціону з іншою торгівельною організацією, в даному випадку з ТБ «Альянс». 19.04.2017 ухвалою Господарського суду Львівської області у справі №5015/118/11 суд постановив відмовити ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» в задоволенні скарги на дії ліквідатора Козія В.Ю. щодо неправильного ведення реєстру вимог кредиторів ТзОВ «УК ЛА» в частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 1042747,73 грн. (відсотки за користування кредитом). Постановою Верховного Суду від 09.07.2020 у справі №5015/118/11 встановлено, що зарахування зустрічних вимог ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» не відбулось.
Також ліквідатор зазначає, що до матеріалів справи додано лист від 21.02.2017, в якому зазначено дані про заставне майно згідно з наявними договорами іпотеки. 26.09.2016 ці відомості про заставне майно скеровувались скаржнику вперше та повторно 21.02.2017. Як спростування скарги в частині ведення обліку заставного майна, можна вважати факт проведення аукціону із його продажу. 
Щодо проведення комітету кредиторів від 01.11.2018 ліквідатор вказує, що 24.10.2018 кредиторам було надіслано повідомлення про проведення комітету кредиторів, що підтверджується поштовими квитанціями, 01.11.2018 на комітеті у відповідності до п.9 ст.16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» більшістю голосів присутніх кредиторів погоджено склад лотів та початкову ціну продажу майна, при цьому початкова вартість визначалась відповідно до висновків експертів, які було надано на комітеті кредиторів; згоду на відчуження іпотечного майна було надано ПрАТ «Оргхім» протоколами від 01.07.2014 та 23.07.2015, оголошення про продаж майна було опубліковано на сайті ВГСУ та Міністерства юстиції України.  В роботі комітету кредиторів приймав участь лише ПП «Мібул», відтак в протоколі засідання комітету кредиторів було визначено 100% голосів присутніх кредиторів, оскільки кредитор не може по одному і теж питанню голосувати тільки частиною голосів. 
Розрахунки із кредиторами (в тому числі з ПрАТ «Оргхім») здійснювались за їх грошовими вимогами, які визнано судом відповідними ухвалами та включено до реєстру вимог кредиторів.
Ліквідатор звертає увагу на те, що неодноразово рішеннями комітету кредиторів у справі робота ліквідатора визнавалась такою, що відповідає інтересам кредиторів та боржника.
Додатково ліквідатор зазначає, що грошові вимоги до скаржника ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» повністю погашено, тому ліквідатор вчинив всі необхідні дії по захисту та дотриманню прав скаржника.
У додаткових поясненнях ліквідатор навів аргументи на спростування доводів апелянта щодо кожної зі скарг.
Уповноважена особа учасників боржника – ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» подало суду письмові «Судові дебати, тези та цитати», у яких просить апеляційну скаргу задоволити, ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 скасувати, усі вимоги семи скарг, які розглянуті ухвалою від 07.07.2021, задовольнити у повному обсязі.  
Зокрема, у письмово викладених «Судових дебатах, тезах та цитаттах» наведено основні порушення, викладені у кожній зі скарг, а також наслідки, до яких на думку уповноваженої особи учасників боржника, призвели вказані порушення; наголошено, що кожна зі скарг подавалась окремо і незалежно від інших, в різні періоди часу, ні ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ», ні ТзОВ «ЛЗА» не подавали заяви про спільний розгляд поданих скарг, спільний розгляд не передбачено жодними нормами, суд першої інстанції не постановляв жодної ухвали про прийняття скарг до спільного розгляду та порушив спеціально-дозвільний принцип, незаконно здійснивши спільний розгляд семи скарг.
Також уповноважена особа учасників боржника наголосила, що внаслідок здійснення розгляду скарг протягом тривалого часу, Господарський суд Львівської області затягнув здійснення провадження у справі про банкрутство, що негативно впливає на інтереси власників та кредиторів боржника та призводить до порушення ч.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При цьому суд жодним чином не обґрунтував такий тривалий розгляд скарг на дії та бездіяльність ліквідатора Козія В.Ю. та інших учасників справи про банкрутство (скарги не розглядались протягом 5, 3 та 2 років), хоча з боку скаржників не вчинялось жодних дій, які б перешкоджали своєчасному розгляду відповідних скарг, а їх розгляд в межах розумного строку захистив би порушене право кредиторів.
На переконання уповноваженої особи учасників боржника, подані скарги на дії ліквідатора та інших учасників апеляційного провадження є за своєю суттю позовними заявами, що підтверджується правовою позицією, викладеною у постановах Вищого господарського суду від 27.06.2006 у справі №14/5796 та від 23.04.2008 у справі №7/122-Б(01-19/78).
Інші учасники справи про банкрутство правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що станом на дату порушення провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» умови та порядок відновлення платоспроможності суб`єкта підприємницької діяльності – боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів встановлював Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-ХІІ від 14.05.1992.
19.01.2013 набрав чинності Закон України №4212-VI від 22.12.2011 «Про внесення змін до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яким вказаний Закон викладено в новій редакції.
Відповідно до п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», викладеного у новій редакції, положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом; положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом; положення, що регулюють ліквідаційну процедуру, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом, якщо на момент набрання ним чинності господарським судом не було прийнято постанову про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.
Оскільки постанову про визнання ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури прийнято 15.07.2011, тобто, до дня набрання чинності вказаним законом, під час розгляду справи застосовувались положення Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до внесення змін Законом №4212-VI від 22.11.2011, за винятком положень, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство.
21.10.2019 набрав чинності Кодекс України з процедур банкрутства від 18.10.2018,  відповідно до п.п. 2, 4 Прикінцевих та перехідних положень  якого з дня введення в дію цього Кодексу Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визнано таким, що втратив чинність, з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. 
Таким чином, з 21.10.2019 розгляд справи про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» здійснюється відповідно до норм Кодексу України з процедур банкрутства і на момент постановлення оскарженої ухвали підлягали застосуванню норми Кодексу. Водночас, оцінку протиправності дій чи бездіяльності ліквідатора та інших учасників справи про банкрутство слід здійснювати із врахуванням дотримання чи недотримання норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» №2343-ХІІ від 14.05.1992, що підлягав застосуванню в момент вчинення таких дій і подання скарг (далі – Закон про банкрутство).
Колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу на правову суть такої процесуальної заяви як скарга на дії ліквідатора.
У ч.4 ст.24 Закону про банкрутство було передбачено, що у ліквідаційній процедурі господарський суд розглядає скарги на дії (бездіяльність) учасників ліквідаційної процедури та здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
У статті 25 Закону про банкрутство було визначено повноваження ліквідатора. 
Зокрема, відповідно до ч.1 ст.25 Закону ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: приймає до свого відання майно боржника, вживає заходів по забезпеченню його збереження; виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; здійснює інвентаризацію та оцінку майна банкрута згідно з законодавством; аналізує фінансове становище банкрута; виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; очолює ліквідаційну комісію та формує ліквідаційну масу; пред`являє до третіх осіб вимоги щодо повернення дебіторської заборгованості банкруту; має право отримувати кредит для виплати вихідної допомоги працівникам, що звільняються внаслідок ліквідації банкрута, який відшкодовується в першу чергу згідно зі статтею 31 цього Закону за рахунок коштів, одержаних від продажу майна банкрута; з дня визнання боржника банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури повідомляє працівників банкрута про звільнення та здійснює його відповідно до законодавства України про працю; заявляє в установленому порядку заперечення по заявлених до боржника вимогах поточних кредиторів за зобов`язаннями, які виникли під час провадження у справі про банкрутство, і є неоплаченими; з підстав, передбачених частиною десятою статті 17 цього Закону, подає до господарського суду заяви про визнання недійсними угод  боржника; вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб; передає у встановленому порядку на зберігання документи банкрута, які відповідно до нормативно-правових документів підлягають обов`язковому зберіганню; реалізує майно банкрута для задоволення вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, у порядку, передбаченому цим Законом; повідомляє про своє призначення державний орган з питань банкрутства в десятиденний строк з дня прийняття рішення господарським судом та надає державному органу з питань банкрутства інформацію для ведення єдиної бази даних щодо підприємств-банкрутів; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.13 ст.30 Закону про банкрутство у разі невиконання або неналежного виконання ліквідатором своїх обов`язків господарський суд за клопотанням комітету кредиторів може припинити повноваження ліквідатора і, за пропозицією комітету кредиторів, призначає нового ліквідатора.
За результатами розгляду скарги на дії ліквідатора господарський суд виносить ухвалу.
Уповноважена особа учасників боржника – ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» у письмово викладених судових дебатах наголошує, що на час подання скарг, розглянутих ухвалою від 07.07.2021, звернення до суду із скаргою було єдиним чітко передбаченим способом захисту учасників провадження у справі про банкрутство від неправомірних дій ліквідатора та інших учасників у справі, а сама скарга за своїми функціями та наслідками прирівнювалась до позовної заяви, оскільки позовні вимоги скарг в першу чергу містили вимоги про захист або відновлення порушеного права, порушеного діями/бездіяльністю ліквідатора та/або інших учасників справи, а вимога про усунення ліквідатора була похідною, оскільки залежала від задоволення/відмови у задоволенні основної вимоги щодо захисту порушених прав. У цих твердженнях скаржник покликається на постанови Вищого господарського суду України від 27.06.2006 у справі №14/5796 та від 23.04.2008 у справі №7/122-Б(01-19/78).
Колегія суддів зазначає, що у постанові від 27.06.2006 у справі №14/5796 суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скарги кредитора на дії ліквідатора щодо продажу майна банкрута підлягають розгляду виключно у межах справи про банкрутство і, відповідно, не можуть розглядатись у межах позовного провадження, оскільки розгляд скарги стосується інтересів усіх кредиторів банкрута, вимоги яких включено до реєстру. У справі №14/5796 предметом розгляду був позов кредитора до товарної біржі про визнання недійсними прилюдних торгів, протоколу біржових торгів з продажу майна підприємства банкрута та свідоцтва про право власності, і таку справу було розглянуто судами першої та апеляційної інстанцій в окремому позовному провадженні, а не у справі про банкрутство (за №2/186-Б).
У постанові від 23.04.2008 у справі №7/122-Б(01-19/78) суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позов акціонера боржника, пов`язаний із справою про банкрутство, не витікає з корпоративних відносин і не підлягає розгляду в позовному провадженні. Предметом заявленого позову, у прийнятті якого було відмовлено, було зобов`язання ліквідатора боржника через експерта переробити експертну оцінку майна банкрута, відміну результатів конкурсу про продажу майна банкрута та скасування постанови про визнання боржника банкрутом за нововиявленими обставинами.
Тобто вказані правові висновки стосуються неможливості здійснення розгляду заяви про визнання результатів продажу майна боржника недійсними в позовному провадженні, окремому від провадження у справі  про банкрутство.
Водночас, як вже зазначав апеляційний суд вище, у відповідності до п. 1-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній після 19.01.2013, положення цього Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження у яких порушено до набрання чинності цим Законом. 
Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство передбачене у розділі IV Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції, чинній після 19.01.2013, (ст.49-76). Відповідно до ч.3 ст.55 Закону у вказаній редакції результати аукціону, проведеного з порушенням вимог закону, можуть бути визнані в судовому порядку недійсними. Визнання результатів аукціону недійсними тягне за собою визнання недійсними укладеного з переможцем договору купівлі-продажу. 
Таким чином, станом на день подання скарг на дії ліквідатора в частині продажу майна банкрута був чітко врегульований спосіб захисту прав, які учасники справи про банкрутство вважали порушеними – шляхом подання позовної заяви про визнання недійсними результатів аукціону. 
Відповідно ч.4 ст.10 Закону в редакції, чинній після 19.01.2013, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, вирішує усі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі спори про визнання недійсними будь яких правочинів (договорів) укладених боржником.
Слід зазначити, що згідно з усталеною судовою практикою, розгляд позовних заяв в межах справи про банкрутство, поданих на підставі ч.4 ст.10 Закону в редакції, чинній після 19.01.2013, здійснювався також у справах, провадження у яких було порушено і до 19.01.2013. Вказане підтверджується також і позовними заявами, які перебували та перебувають на розгляді суду в межах справи №5015/118/11.
Відтак безпідставними є доводи уповноваженої особи учасників боржника про те, що станом на дату подання скарг звернення до суду зі скаргою на дії учасників провадження у справі про банкрутство було єдиним чітко передбаченим способом захисту учасників провадження у справі про банкрутство.
Також, колегія суддів вважає невірним ототожнення скарги на дії учасників провадження у справі про банкрутство з поданням позовної заяви. Адже, подання та розгляд скарги на дії учасників провадження у справі про банкрутство було врегульовано лише спеціальними нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», натомість подання та розгляд позовної заяви навіть у межах справи про банкрутство здійснюється відповідно до норм Господарського процесуального кодексу України (ст.41 ГПК України в редакції, чинній до 15.12.2017, ст. 12 ГПК України в чинній редакції), тобто передбачає відповідні вимоги до форми та змісту позовної заяви, сплату судового збору тощо. При цьому предметом доказування під час розгляду скарг на дії чи бездіяльність учасників справи про банкрутство є неправомірність таких дій чи бездіяльності в розрізі дотримання вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та інших правових норм, що врегульовують процедури банкрутства. 
На переконання колегії суддів, подання скарги на дії ліквідатора чи інших учасників справи, у яку включено аргументи, що підлягають доказуванню в силу вимог закону у позовному провадженні, є певною підміною понять. Учасники справи, що мають обов`язок добросовісно користуватись правами, наданими їм процесуальним законом, повинні враховувати те, що скарга на дії ліквідатора чи іншого учасника не може замінити позовної заяви про визнання недійсними результатів аукціону з продажу майна чи договорів, укладених з боржником тощо.
Щодо спільного розгляду поданих скарг, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що розгляд кількох різних процесуальних заяв в одному судовому засіданні у справі про банкрутство, за результатами якого винесено одне судове рішення (ухвалу) не суперечить вимогам Господарського процесуального кодексу України та Кодексу України з питань про банкрутство. 

Щодо скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» за вх.№5805/16 від 06.12.2016 на бездіяльність ліквідатора Козія В.Ю. у веденні реєстру вимог кредиторів.
Вимоги скарги наступні: 
зобов`язати ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» надати підтвердження/заперечення факту проведення у травні 2010 року заліку зустрічних вимог із боржником на суму 870 тис. грн. та надати суду оригінали (належним чином завірені копії) документів;
за умови підтвердження проведення заліку зустрічних вимог у травні 2010 року, зобов`язати ліквідатора внести зміни до актуального реєстру вимог.
Основні аргументи скарги: 
арбітражний керуючий Козій В.Ю. після призначення ліквідатором не ознайомився з матеріалами справи за весь період діяльності та не перевірив правильність та актуальність заявлених вимог кредиторів;
ліквідатор не провів звірки ні з одним кредиторів, не реагував на звернення кредитора провірити дійсність вимог кредиторів;
із матеріалів справи №28/45 вбачається, що 05.05.2010 між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТзОВ «УК ЛА» був укладений договір уступки прав вимоги до ініціюючого кредитора на суму 870 070 тис. грн., а з рішення у справі №5011-72/8337-2012 від 23.08.2012 Господарського суду м.Києва 20.05.2010 боржник та ініціюючий кредитор уклали акт звірки, за яким сума боргу станом на 20.05.2010 становила 190 тис. грн.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги за вх.№5805/16 від 06.12.2016, дійшов висновку про те, що сума визнаних кредиторських вимог ТзОВ «Укравтозапчастина» до боржника не змінилась, відтак скарга на бездіяльність ліквідатора у веденні актуального реєстру вимог кредиторів є безпідставною.
Апеляційна скарга в частині, що стосується розгляду скарги за вх.№5805/16 від 06.12.2016, мотивована тим, що: 
суд дійшов категорично невірного висновку про те, що ТзОВ «УК ЛА» не мав права 05.05.2010 укладати договір уступки вимог, оскільки на дату укладання правочину ТзОВ «УК ЛА» перебував в банкрутстві, оскільки ухвалу суду про відкриття провадження у справі винесено 17.05.2010;
суд дійшов категорично невірного висновку про те, що в матеріалах справи відсутні докази виконання договору від 05.05.2010, оскільки том 1 справи містить оригінал акту приймання-передачі документів, що підтверджують вимогу в сумі 870 тис. грн. до ініціюючого кредитора;
суд дійшов категорично невірного висновку про те, що правомірність дій ліквідатора встановлена постановою колегії КГС ВС України від 09.07.2020, оскільки суд процитував п.29-40 цієї постанови, проте проігнорував п.40 та не врахував п.43 цієї постанови.
У письмово викладених судових дебатах уповноважена особа учасників боржника щодо розгляду скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» за вх.№5805/16 від 06.12.2016 наголошує на двох основних порушеннях, а саме:
неналежне виконання ліквідатором обов`язку щодо ведення актуального реєстру вимог кредиторів – порушення ч.2 ст.41 Закону, що призвело до неможливості визначення точної суми вимог до боржника, що підлягають погашенню, неможливість завершити ліквідаційну процедуру шляхом одночасного погашення усіх вимог;
не визначення в натурі та не внесення до реєстру окремо майна, що є предметом забезпечення (обтяжене іпотекою), вимог ПАТ «Оргхім» - порушення ч.2 ст.41 Закону в частині забезпечення збереження майна, формування ліквідаційної маси, враховуючи ч.4 ст.41 Закону, що призвело до  недотримання вимог Закону при формуванні ліквідаційної маси та неможливості завершення ліквідаційної процедури.
Ліквідатор арбітражний керуючий Козій В.Ю., заперечуючи щодо доводів апеляційної скарги в частині, що стосується скарги за вх.№5805/16 від 06.12.2016, пояснив, що у п.29 постанови Верховного Суду від 09.07.2020 встановлено незаконність зарахування зустрічних грошових вимог і припинення зобов`язання, тобто, спростовано обставини, на які покликався ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» як на підставу для задоволення скарги за вх.№5805/16 від 06.12.2016.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що як вбачається з матеріалів справи, заяву про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» було подано Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина».
Заява мотивована тим, що Господарським судом Львівської області було розглянуто справу №13/120 за позовом ТзОВ «Укравтозапчастина» до відповідача-1 ЗАТ «Автонавантажувач» та відповідача-2 – ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» про стягнення 1210774,95 грн. 
Рішенням суду від 08.10.2009 у вказаній справі вирішено, зокрема, стягнути з ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» (як аваліста за векселями ЗАТ «Автонавантажувач») 1050000 грн. боргу, 10500 грн державного мита та 156,25 грн витрат на ІТЗ судового процесу. На виконання зазначеного рішення від 08.10.2009 у справі №13/120 було видано наказ №13/120 від 02.11.2009 про стягнення з ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» на користь ТзОВ «Укравтозапчастина» 1050000 грн боргу, 10500 грн державного мита та 156,25 грн витрат на ІТЗ судового процесу.
Відтак, сума безспірної заборгованості ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» становить 1 060 656,25 грн., яка не була задоволена боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 у справі №28/45 (суддя Морозюк А.Я.) порушено провадження у справі про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
15.09.2010 ухвалою Господарського суду Львівської області провадження у справі №28/45 про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» припинено у зв`язку із недотриманням кредитором вимог ст.6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».
Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 апеляційну скаргу ТзОВ «Укравтозапчастина» задоволено повністю, ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 у справі №28/45 скасовано та матеріали справи скеровано на розгляд до Господарського суду Львівської області в іншому складі суду.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 12.01.2011 (суддя Чорній Л.З.) прийнято справу №28/45 до розгляду та присвоєно справі номер 5015/118/11.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2011 у справі №5015/118/11 визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТзОВ «Укравтозапчастина» в розмірі 1060656,25 грн.
Відповідно до п.45 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №15 «Про судову практику у справах про банкрутство» кредитор (кредитори), за заявою якого (яких) порушено справу про банкрутство, не подає (подають) заяв після опублікування в офіційному друкованому органі оголошення про порушення цієї справи. Вимоги ініціюючих кредиторів вважаються визнаними і після їх перевірки у підготовчому засіданні підлягають внесенню розпорядником майна до реєстру.
Реєстр вимог кредиторів було затверджено ухвалою суду від 20.06.2011, до реєстру внесено вимоги ініціюючого кредитора.
Як стверджує кредитор – ПрАТ «ВНК «Розточчя» у скарзі на бездіяльність ліквідатора, із матеріалів справи №28/45 вбачається, що 05.05.2010 між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТзОВ «УК ЛА» був укладений договір уступки прав вимоги до ініціюючого кредитора на суму 870 070 тис. грн., а з рішення у справі №5011-72/8337-2012 від 23.08.2012 Господарського суду м.Києва 20.05.2010 вбачається, що боржник та ініціюючий кредитор уклали акт звірки, за яким сума боргу станом на 20.05.2010 становила 190 тис. грн.
Як вбачається із тексту рішення Господарського суду м.Києва від 23.08.2012 у справі №5011-72/8337-2012, розміщеного у Єдиному державному реєстрі судових рішень, ЗАТ «Автонавантажувач» у 2012 році звернулось до Господарського суду м.Києва з позовом до ТзОВ «Укравтозапчастина» про стягнення 100 000,00 грн. у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо оплати за надані послуги згідно договору №ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009. 
У вказаному рішенні про відмову у задоволенні заявленого позову серед іншого встановлено наступні обставини: 
- 05.05.2010 між Закритим акціонерним товариством «Автонавантажувач» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» укладено договір №05/05/10 про відступлення права вимоги, умовами якого передбачено, що первісний кредитор відступає, а новий кредитор набуває право вимоги, належне первісному кредиторові у відповідності до договору підряду на виконання робіт по виробництву продукції №ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» та Закритим акціонерним товариством «Автонавантажувач»;
- відповідно до п.1.2. договору за цим договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від боржника розрахунку грошовими коштами або іншими, передбаченими законодавством способами за виконані первісним кредитором для боржника послуги на виконання вищезазначеного договору, в розмірі зазначеному в п.2.1. цього договору;
- згідно п. 2.1. договору право вимоги, що відступається за цим договором, оцінене сторонами в сумі 870 700,68 грн.;
- 20.05.2012 між ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Укравтозапчастина» проведено звірку взаєморозрахунків, про що складено акт, з якого вбачається, що сторони провели залік взаємних однорідних вимог в сумі 959 843,57 грн. в результаті чого заборгованість ТзОВ «Укравтозапчастина» становить 709 908,54 грн. 
- у вказаному акті були відображені всі господарські операції, які було проведено між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ЗАТ «Автонавантажувач» за договором підряду на виконання робіт по виробництву продукції № ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009, а тому до вказаної заборгованості відповідача у розмірі 709 908,54 грн. було включено і заборгованість за вищевказаним договором, на який посилається позивач;
- новим кредитором за договором підряду на виконання робіт по виробництву продукції № ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009 р. на суму 870 700,68 грн. стало ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач;
- існуюча заборгованість ТзОВ «Укравтозапчастина» за договором підряду на виконання робіт по виробництву продукції №ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009 повністю покривається правом вимоги нового кредитора за вказаним договором, а відтак - відсутня заборгованість відповідача перед позивачем.
Тобто, із рішення Господарського суду м.Києва від 23.08.2012 у справі №5011-72/8337-2012 вбачається, що 05.05.2010 між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач» було укладено договір №05/05/10 про відступлення прав вимоги до ТзОВ «Укравтозапчастина» за договором № ДГ-0020-309/09 від 28.09.2009 на суму 870 700,68 грн., а 20.05.2012 між боржником та ініціюючим кредитором було проведено звірку взаєморозрахунків про що складено акт, з якого вбачається, що сторони провели залік взаємних однорідних вимог в сумі 959 843,57 грн., в результаті чого заборгованість ТзОВ «Укравтозапчастина» становить 709 908,54 грн. 
Дати проведення заліку взаємних однорідних вимог в рішенні не встановлено, звірку взаєморозрахунків проведено 20.05.2012. 
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТзОВ «УК ЛА» не мав права укладати договір уступки вимог, оскільки на дату укладання правочину ТзОВ «УК ЛА» перебував у банкрутстві та вказує, що ухвалу про відкриття провадження у справі винесено 17.05.2010. 
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в оскарженій ухвалі місцевий господарський суд вказав на те, що на момент підписання договору №05/05/10 про відступлення права вимоги від 05.05.2010, що укладений між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТзОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» щодо обох сторін діяв мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Слід зазначити, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2010 у справі №33/30 порушено справу про банкрутство Закритого акціонерного товариства «Автонавантажувач» (пров. Новий, 1, смт. Шкло, Яворівський район, Львівська область, 81050; код ЄДРПОУ 31210049), введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
Відповідно до ст.1 Закону про банкрутство мораторій на задоволення вимог кредиторів – зупинення виконання боржником стосовно якого порушено справу про банкрутство грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів(обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих незабезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.
Відповідно до п.40 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 №15 «Про судову практику у справах про банкрутство» дія мораторію поширюється на задоволення вимог кредиторів, які подали заяви згідно зі статтею 14 Закону ( 2343-12), і на вимоги кредиторів, що не подавали таких заяв, включаючи кредиторів, котрими в установленому порядку пред`явлені до виконання виконавчі документи.
Таким чином, навіть із врахуванням введення мораторію на задоволення вимог кредиторів ТзОВ «УК ЛА» ухвалою 17.05.2010, укладення договору уступки прав вимог  05.05.2010 відбулось під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів ЗАТ «Автонавантажувач».
У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010 у справі №28/45, якою скасовано ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 про припинення провадження у справі, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на момент порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» та 15.09.2010 – на час винесення ухвали суду про припинення провадження у справі були наявні всі правові підстави, передбачені ст. 6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» для порушення провадження у справі.
У ст.6 Закону про банкрутство було передбачено, що справа про банкрутство порушується господарським судом, якщо безспірні вимоги кредитора (кредиторів) до боржника сукупно складають не менше трьохсот мінімальних розмірів заробітної плати, які не були задоволені боржником протягом трьох місяців після встановленого для їх погашення строку, якщо інше не передбачено цим Законом.
Також у вказаній вище постанові було встановлено, що кредитор - ТзОВ «Укравтозапчастина» звернулося до господарського суду із заявою про порушення справи про банкрутство в травні 2010р., тобто через шість місяців після відкриття виконавчою службою виконавчого провадження 20.11.2009р. за наказом господарського суду Львівської області №13/120 від 02.11.2009р. Станом на час звернення кредитора до суду із заявою про порушення справи про банкрутство даний наказ господарського суду Львівської області №13/120 від 02.11.2009р. про стягнення з боржника коштів в сумі 1050000 грн. виконаний не був. На вимогу апеляційного суду кредитор подав лист-пояснення від 23.11.2010р. Шевченківського відділу ДВС Львівського МУЮ про те, що на виконанні перебуває зведене виконавче провадження щодо ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» за 11 виконавчими документами на загальну суму 1388052,39 грн. Залишок коштів на рахунку боржника становить 4800 грн. 
Згодом, ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2011 у справі №5015/118/11 визнано вимоги ініціюючого кредитора - ТзОВ «Укравтозапчастина» в розмірі 1060656,25 грн. Вказана ухвала набрала законної сили та є чинною.
Відповідно до ч. 2 ст.15 Закону про банкрутство за результатами розгляду господарський суд виносить ухвалу, в якій зазначається розмір визнаних судом вимог кредиторів, які включаються розпорядником майна до реєстру вимог кредиторів, та призначається дата проведення зборів кредиторів. Реєстр вимог кредиторів повинен включати усі визнані судом вимоги кредиторів.
У справі №5015/118/11 реєстр вимог кредиторів було затверджено ухвалою від 20.06.2011. Зокрема, вимоги першої черги – на загальну суму 13262972,07 грн. в т.ч.:   ВАТ «Львівський завод автонавантажувач» – 125 грн.(судові витрати); ВАТ «ВНК Розточчя СТ» –125 грн.(судові витрати); ПП «ОРГХІМ» – 7463882,84 грн. (основний борг) та 125 грн.(судові витрати); ПАТ «Укрсоцбанк» – 5798464,23 грн. (основний борг, забезпечений заставою) та 125 грн. (судові витрати) ТзОВ «Укравтозапчастина» – 125 грн. Вимоги другої черги – на загальну суму 136527,37 грн. в т.ч.: УПФ України у Сколівському районі – 126207,84 грн.; ЛОВ ФСС з тимчасової втрати працездатності - 8671,77 грн.; ВВД ФСС від нещасних випадків на виробництві – 1647,76 грн. Вимоги третьої черги –на загальну суму 516963,17 грн. в т.ч: ДПІ у Сколівському районі – 8631,03 грн.; ДПІ у Шевченківському районі – 499703,19 грн. Сколівський районний центр зайнятості – 8628,95 грн. Вимоги четвертої черги –на загальну суму 2350578, 60 грн. в тч.: ВАТ «Львівський завод автонавантажувач» – 143328,00 грн; ВАТ «ВНК Розточчя СТ» – 1146719,35 грн.; ТзОВ «Укравтозапчастина» – 1060531,25 грн. Вимоги п`ятої черги – відсутні. Вимоги шостої черги – на загальну суму 146247,27 грн. в т.ч.: ПАТ «Укрсоцбанк» – 118409,63 грн.; УПФ України у Сколівському районі – 27837,64 грн.
Із наведеного слідує, що станом на 20.06.2011 підтверджена заборгованість ініціюючого кредитора перед боржником становила 1060656,25 грн.
03.04.2019 ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування», як уповноважена особа учасників боржника у справі про банкрутство, визнана ухвалою місцевого суду 14.12.2016, подало заяву за вх. №930/19 про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 29.12.2016, укладеного між ТОВ «Укравтозапчастина» (ініціюючий кредитор) та ФОП Гаврилюком О.Р., та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 заяви ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» за вх. №930/19 від 03.04.2019 про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень відповідно до заяви про визнання недійсним договору та визнання зобов`язання припиненим за вх. №1648/19 від 19.06.2019 задоволено частково; визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016, укладений між ТОВ «Укравтозапчастина» та фізичною особою-підприємцем Гаврилюком О.Р.; у задоволенні решти вимог заяв відмовлено.
У вказаній ухвалі місцевий суд встановив, що заявник просить визнати припиненим (погашеним) зобов`язання ініціюючого кредитора, зазначаючи як підставу зарахування зустрічного зобов`язання боржника, внаслідок боржника звернення в особі директора ТОВ «УК Львівський автонавантажувач» листом за вих. №29/1 від 15.06.2010 про взаємозалік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 870 700, 68 грн., що підтверджено протоколом заліку взаємних вимог ТзОВ «УК «Львівський автонавантажувач» та ТзОВ «Укравтозапчастина» та Актом взаємозвірки 15.06.2010.
Також суд встановив, що заява керівника про зустрічне зарахування вимог до ініціюючого кредитора 15.06.2010 мала місце під час дії мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного у цій справі, оскільки справа була вперше порушена щодо боржника ухвалою суду 17.05.2010 та тривала до припинення 15.09.2010 із введенням мораторію на задоволення вимог кредиторів, одним з яких був ініціюючий кредитор боржника.
Відтак, місцевий суд дійшов висновку, що таке звернення керівника боржника до ініціюючого кредитора не могло мати наслідком зарахування зустрічних однорідних вимог відповідно до статті 601 ЦК України, оскільки відповідно до пункту 5 частини першої статті 602 ЦК України не допускається зарахування зустрічних однорідних вимог в інших випадках, встановлених законом або договором.
Суд дійшов висновку, що у спірному випадку мораторій, введений у справі про банкрутство відповідно до абзацу 24 частини першої статті 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції, що діяла на момент порушення справи про банкрутство 17.05.2010), означав заборону боржнику в будь-який спосіб виконувати свої зобов`язання, зокрема, виключав можливість зарахування зустрічних однорідних вимог перед ініціюючим кредитором.
З огляду на наведене, місцевий суд відмовив заявнику у задоволенні його заяв на стадії ліквідаційної процедури про визнання зобов`язання по предмету спору припиненим на суму 1 050 000 грн. зустрічних вимог боржника до ініціюючого кредитора.
ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 в частині відмови у задоволенні заяви ТОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» за вх. №930/19 від 03.04.2019 щодо визнання погашеними вимогами ініціюючого кредитора з урахуванням уточнень відповідно до заяви про визнання недійсним договору та визнання зобов`язання припиненим за вх. №1648/19 від 19.06.2019, у зазначеній частині прийняти нове рішення, яким зазначені вимоги задовольнити у повному обсязі. Постановою Західного апеляційного господарського суду 24.02.2020 вказану апеляційну скаргу залишено без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 залишено без змін.
У постанові Верховного Суду від 20.09.2020 про залишення зазначених судових рішень попередніх інстанцій без змін суд касаційної інстанції погодився з висновками судів про те, що укладати договір уступки права вимоги після порушення провадження у справі про банкрутство і введення мораторію можливо лише у ліквідаційній процедурі за попереднім погодженням із комітетом кредиторів.
Апелянт стверджує, що суд, зацитувавши п.29-40 вказаної постанови, проігнорував п.40 та не врахував п.43 постанови, зі змісту яких слідує, що колегія КГС ВС визнає (не ставить під сумнів) щодо наявності у ТзОВ «УК ЛА» права вимоги на суму 870 тис. грн. до ініціюючого кредитора, а відтак суд першої інстанції в оскарженій ухвалі безпідставно ігнорує факти, що мають значення преюдиції, встановлені рішенням Господарського суду м.Києва у справі №5011/72-8337-2012 та процитованою постановою.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що у п.40, п.43 постанови Верховного Суду від 09.07.2020 у цій справі вказано наступне: 
- « 40. Можливість проведення зарахування зустрічних грошових вимог боржника до вимог ініціюючого кредитора за наявності згоди комітету кредиторів боржника (або суду) не втрачена за Кодексом України з процедур банкрутства. А тому доводи скаржника про порушення статті 13 ЦК України внаслідок зловживання ініціюючим кредитором своїми правами не знайшли підтвердження в ході цього касаційного провадження, з огляду на визнання недійсним в судовому порядку договору відступлення прав вимоги 29.12.2016, а отже, визнання судами незаконних дій ініціюючого кредитора у зазначеній частині позовних вимог.»
- « 43. Доводи скаржника про неврахування преюдиційності обставин зарахування зустрічних вимог боржника до ініціюючого кредитора, про що прямо зазначено в рішенні Господарського суду міста Києва 23.08.2012 у справі №5011-72/8337-2012 (порушення частини четвертої статті 75 ГПК України), колегія суддів Касаційного господарського суду вважає частково підтвердженими матеріалами справи.
Однак, встановлення таких обставин в іншій справі не виключає права та можливості суду у справі про банкрутство по-іншому оцінити обставини справи, яким була надана оцінка у позовному провадженні у справі №5011-72/8337-2012 як таким, що підтвердили факт зустрічного зарахування вимог боржника до вимог ТОВ «Укравтозапчастина». Згідно встановлених фактичних обставин у справі №5011-72/8337-2012 боржнику було відмовлено у стягненні 870 700, 68 грн. з ініціюючого кредитора, з посиланням на встановлення обставин проведення фактичного зарахування спірних грошових вимог відповідно до заяви боржника у листі за вих. №29/1 від 15.06.2010 про взаємозалік зустрічних однорідних вимог, що підтверджено протоколом заліку взаємних вимог ТОВ «УК «Львівський автонавантажувач» і ТОВ «Укравтозапчастина» станом на 15.06.2010 та Актом взаємозвірки 15.06.2010, які наявні у матеріалах справи. Як вбачається з рішення 23.08.2012 у справі №5011-72/8337-2012 (116-120), воно приймалося без урахування особливостей провадження у справі про банкрутство, тому оцінка обставин зарахування зустрічних вимог була здійснена без урахування законодавчої заборони щодо задоволення вимог окремого кредитора боржника поза межами процедури банкрутства (мораторію у справі про банкрутство). Тому висновки судів у даній справі, здійснені із врахуванням спеціальних норм законодавства про банкрутство, колегія суддів касаційного суду вважає правильними, що не позбавляє боржника за погодженням з комітетом кредиторів на стадії ліквідаційної процедури прийняти рішення про проведення такого зарахування.»
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає доводи апелянта про те, що колегія суддів касаційної інстанції визнає наявність у ТзОВ «УК ЛА» права вимоги на суму 870 тис. грн. до ініціюючого кредитора, суб`єктивним тлумаченням зацитованих пунктів постанови, адже суд касаційної інстанції чітко зазначив, що рішення 23.08.2012 у справі №5011-72/8337-2012 приймалося без урахування особливостей провадження у справі про банкрутство, тому оцінка обставин зарахування зустрічних вимог була здійснена без урахування законодавчої заборони щодо задоволення вимог окремого кредитора боржника поза межами процедури банкрутства (мораторію у справі про банкрутство). Саме із врахуванням наведеного пункту суд першої інстанції в оскарженій ухвалі доречно надав оцінку цим обставинам та вказав на відсутність в матеріалах справи доказів реальності договору відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги до ініціюючого кредитора на суму 870 тис. грн. перейшло до боржника. При цьому колегія суддів відхиляє також покликання апелянта на те, що доказом реальності виконання уступки прав вимоги є акт приймання-передачі документів, адже як вірно вказав суд першої інстанції, в матеріалах справи відсутні відомості щодо відображення договору №05/05/10 від 05.05.2010 в бухгалтерському обліку банкрута, дебіторську заборгованість перед ініціюючим кредитором не встановлено за результатами інвентаризації майна.
Відповідно до листа ЗАТ «Автонавантажувач» від 15.09.2015, адресованого ПрАТ «ВНК «Розточчя», доданого до скарги за вх.№5805/16 від 06.12.2016 окрім даних, вказаних у рішенні Господарського суду м.Києва у справі №5011/72/8337-2012, жодних інших оригіналів документів товариство не має.
Відтак доводи апеляційної скарги в частині розгляду скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» за вх.№5805/16 від 06.12.2016 не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду та спростовуються матеріалами справи.
Щодо доводів уповноваженої особи учасників боржника в частині цієї скарги, викладених у судових дебатах, колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що учасник справи вказує на порушенні норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції Закону України №4212-VІ від 22.12.2011, яка підлягає застосуванню у цій справі лише в частині продажу майна банкрута.
Так, обов`язок ведення реєстру покладено на ліквідатора у ч.2 ст.41 Закону №4212-VІ від 22.12.2011, натомість, в редакції яка діяла до набрання чинності цим Законом не має прямо визначеного обов`язку ліквідатора вести реєстр вимог кредиторів, такий обов`язок випливає зі ст.32 Закону, яка визначає вимоги до звіту ліквідатора, до якого додається серед іншого реєстр вимог кредиторів із відомостями про розміри погашених вимог. 
Щодо зауваження уповноваженої особи боржника про те, що неналежне виконання ліквідатором обов`язку ведення актуального реєстру вимог кредиторів призвело до неможливості визначення точної суми вимог до боржника, що підлягають погашенню, неможливості завершити ліквідаційну процедуру шляхом одночасного погашення усіх вимог, слід зазначити, що точна сума вимог до боржника встановлена судовими рішеннями у справі, які набрали законної сили та є чинними, ліквідаційна процедура у відповідності до ст.32 Закону про банкрутство завершується поданням до господарського суду звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу. Одночасне ж погашення усіх вимог кредиторів, яке має наслідком припинення провадження у справі відповідно до вимог Закону про банкрутство, боржник проводить за своєю ініціативою після виявлення у встановленому законом порядку усіх кредиторів. 
Щодо доводів та аргументів уповноваженої особи боржника про те, що не визначення в натурі та не внесення до реєстру окремо майна, що є предметом забезпечення (обтяжене іпотекою), вимог ПАТ «Оргхім», вказані обставини не були предметом скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» на бездіяльність ліквідатора за вх.№5805/16 від 06.12.2016.

07.03.2019 ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» звернулось до суду зі скаргою за вх.№682/19 на учасників провадження у справі про банкрутство: ліквідатора ТзОВ «УК ЛА» арбітражного керуючого Козія В.Ю., ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина», ОСОБА_1 .
Вимоги скарги наступні: відсторонити ліквідатора ОСОБА_2 від виконання обов`язків за сукупністю допущених порушень при здійсненні ліквідаційної процедури та на підставі рішення комітету кредиторів від 23.11.2018; витребувати від ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» докази: завірені копії договору №01/03 від 27.12.2016 з додатками, докази отримання оплати за договором; припинити повноваження конкурсного кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина» на підставі заяви від 14.02.2019; перевести на ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» права нового кредитора за договором 01/30 від 29.12.2016; визнати ФОП Гаврилюка О.Р. поточним кредитором в сумі 10 тис. грн.; застосувати до ФОП Гаврилюка О.Р. штрафну санкцію за перешкоджання судочинству; стягнути із ФОП Гаврилюка О.Р. в дохід держави штраф в розмірі 10 тис. грн.
Скаргу (вх.№682/19) в частині бездіяльності ліквідатора обґрунтовано тим, що на момент призначення ОСОБА_2 ліквідатором у справі  до суду було подано вимогу уточнити актуальний стан розрахунків із ініціюючим кредитором (зокрема, із справи №28/45 (5015/118/11) та рішення Господарського суду м.Києва у справі №5011-72/8337-2012 вбачається, що боржник 05.05.2010 придбав у ЗАТ «автонавантажувач» права вимоги до ініціюючого кредитора та провів залік зустрічних вимог), однак, арбітражний керуючий Козій В.Ю. не ознайомився з матеріалами справи після призначення ліквідатором у справі, не провів звірку з кредиторами щодо актуального стану розрахунків, інвентаризацію активів, аналіз фінансового стану, не приступив до стягнення вимог від дебіторів тощо (скаржник вказує, що бездіяльність ліквідатора встановлено в ході судових спорів в межах справи про банкрутство з СПД Садовенко Ю.П., ПрАТ «Оргхім», Товарною біржею «НАША»), протягом 32 місяців не звіряння актуального розміру вимог із ініціюючим кредитором.
В частині протиправності дій ініціюючого кредитора - ТзОВ «Укравтозапчастина» доводи скарги полягають у доведенні до банкрутства, введення суд в оману стосовно істотних обставин, уступки ініціюючим кредитором вимог до боржника представнику боржника (тобто наявний конфлікт інтересів), наданням суду неналежних доказів уступки права вимоги. 
Уповноважена особа учасників боржника зазначає, що 20.02.2019 стало відомо, що ініціюючий кредитор 29.12.2016 відчужив права вимоги за 10 тис. грн., тобто менше 1% номіналу вимоги; у томі 1 справи №28/45 міститься заперечення директора ТОВ «УК ЛА» Слободзяна Г.О. проти задоволення заяви ТОВ «Укравтозапчастина» про банкрутство, ОСОБА_3 вчинив дії щодо погашення створеної заборгованості та надав суду докази погашення боргу; представники ініціюючого кредитора знали про проведений залік зустрічних вимог і були зобов`язані вказати на це при відкритті справи про банкрутство та/або у судовому засіданні від 20.06.11 при затвердженні реєстру вимог кредиторів.
Скаржник вказує на те, що Гаврилюк О.Р., представник боржника у всіх спорах із ініціюючим кредитором, 19.02.2019 через канцелярію господарського суду подав оригінал підписаного 14.02.2019 генеральним директором ТОВ «Укравтозапчастина» Чабаном В.В. повідомлення про відступлення права вимоги та зміну кредитора на двох аркушах та не завірену копію договору про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016 (вх.№ 484/19), а також заяву ФОП Гаврилюк О.Р. від 19.02.19. провести процесуальне правонаступництво кредитора на підставі договору від 29/12/2016, до якої долучено копію завірену Гаврилюком О.Р. квитанції до прибуткового касового ордера від 15.02.19 оплати вартості договору №01/03. Проте, копія договору №01/03 від 29.12.2016 не є належним чином завірена і не може використовуватись як доказ; не містить передбачений п.3.3 акт приймання передачі, що є невід`ємною частиною договору; копія прибуткового ордеру, завірена Гаврилюком О.Р. має ознаки підроблення; повідомлення про відступлення права вимоги» від 14.02.19 є недійсним, оскільки підписано до здійснення оплати ціни договору новим кредитором. Окрім того, на думку скаржника, умови договору №01/03 від 29.12.2016 не відповідають вимогам закону, договір укладено особами, що мають конфлікт інтересів, оскільки Гаврилюк О.Р. у справі №13/120 представляв інтереси ЗАТ «Автонавантажувач» та ТОВ «УК «ЛА».
В частині дій та бездіяльності Гаврилюка О.Р. скаргу обґрунтовано тим, що Гаврилюк О.Р. здійснював повноваження представника боржника на шкоду довірителям та з недотриманням адвокатської етики, перешкоджав діяльності суду, долучив у справу неналежні докази та завідомо недостовірні дані, відтак є підстави застосувати до адвоката Гаврилюка О.Р. штрафні санкції за зловживання процесуальними правами, що перешкоджають здійсненню правосуддя.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні скарги за вх.№682/19 від 07.03.2019, дійшов висновку про те, що скаржником не доведено наявності підстав, на які він покликається в обґрунтуванні вимог скарги.
Вимоги апелянта в частині, що стосується розгляду скарги за вх.№682/19 від 07.03.2019 обґрунтовано тим, що розглядаючи спір щодо недійсності договору уступки вимог, укладеного між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ФОП Гаврилюком О.Р. судами встановлено, що ТзОВ «Укравтозапчастина» не передала ФОП Гаврилюку О.Р. оригінали бланків векселів. Проте, суд ігнорує численні письмові звернення зобов`язати ініціюючого кредитора та ліквідатора встановити дійсність вимог кредитора та отримати оригінали бланків векселів. Апелянт зазначає, що ліквідатор Наумова О.В. сплатила 190 тис. грн. ініціюючому кредитору в якості завершення розрахунків, однак, ініціюючий кредитор не надав жодного оригіналу векселя, номінал яких складає 150 тис. грн. Не дослідивши цю обставину, суд не мав права відмовляти у задоволенні скарг на дії /бездіяльність ліквідатора та ініціюючого кредитора.
Щодо відмови задовольнити скарги на ФОП Гаврилюк О.Р. апелянт вказує, що в матеріалах справи наявні докази, що адвокат Гаврилюк О.Р. представляв інтереси ТзОВ «УК ЛА» та ЗАТ «Автонавантажувач»  у всіх спорах з ініціюючим кредитором; суд задовольнив позовну заяву ТзОВ «ЛЗА» щодо недійсності договору уступки вимог від 31.12.2016, укладеного між ініціюючим кредитором та ФОП Гаврилюком О.Р., а отже, взяв до уваги той факт, що кредитори приховували істотну обставину понад три роки; суд задовольнив позовні вимоги ТзОВ «ЛЗА» щодо визнання недійсним договору, укладеного між ПП «Фірма Галич кабель» та ПП «Мібул», а отже, погодився з доводами скаржника, що ФОП Гаврилюк О.Р. зловживає правами представника кредиторів.
Ліквідатор Козій В.Ю., заперечуючи щодо доводів апелянта в частині розгляду скарги за вх.№682/19 від 07.03.2019, вказував що 09.07.2020 Верховний Суд своєю постановою встановив, що зарахування коштів на суму 870 тис. грн. між сторонами не відбулось. Також, постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 встановлено відсутність підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень. Щодо вимог про переведення прав нового кредитора, встановлення обсягу прав кредиторів у справі про банкрутство з підстав укладених правочинів, ліквідатор вважає що дані питання не можна розглядати у справі у скарзі на дії ліквідатора, оскільки ліквідатор не є стороною відповідних правочинів і не набуває внаслідок вчинення цих правочинів жодних прав чи обов`язків. Такі взаємини мають цивільно-правовий характер та мають розглядатись в межах позовного провадження.
Ліквідатор також вважає необґрунтованими посилання апелянта на непроведення інвентаризації майна банкрута, оскільки ліквідатор встановив в натурі наявність майна банкрута, що підтведжується актом приймання-передачі майна №4 від 23.05.2016 матеріальних цінностей від ліквідатора Хомишина І.М., у якому серед іншого вказано, що нежитлові приміщення корпусу 12 та будівлі трансформаторної за адресою м.Львів, вул.Шевченка, 321 опломбовано за участю голови комітету кредиторів, та договором зберігання майна від 24.05.2016 з актом приймання-передачі майна на зберігання віл 24.05.2016.
Документальну наявність майна ліквідатор підтвердив тим, що разом з отриманням об`єктів нерухомості було отримано договір та витяг про реєстрацію права власності на підставі яких зареєстровано право власності на цю нерухомість, ліквідатор вжив заходів для виготовлення відповідного технічного паспорту на споруди, внаслідок виконання договорів на проведення технічної інвентаризації на нерухоме майно виготовлено відповідними експертами технічні паспорти, перелік майна, переданого в іпотеку, наявній в матеріалах справи.
Звіти про оцінку майна також наявні в матеріалах справи. Результати інвентаризації та дії ліквідатора на вчинення інвентаризації майна неодноразово погоджувались та схвалювались комітетом кредиторів.
Уповноважена особа учасників боржника – ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» у письмово викладених судових дебатах щодо розгляду скарги за вх.№682/19 від 07.03.2019 звертає увагу на наступні основні порушення: 
бездіяльність ліквідатора у веденні актуального реєстру вимог кредиторів внаслідок непроведення звірки з ініціюючим кредитором протягом 32 місяців з дня призначення ліквідатором (висновок Верховного Суду у постанові від 09.07.2020 про порушення процедури зустрічного зарахування вимог внаслідок  неотримання ліквідатором згоди комітету кредиторів не є підставою для визнання виправданою бездіяльності  ліквідатора у порушенні своїх обов`язків – ч.2 ст.41 Закону), що призвело до невизначеності щодо розміру вимог ініціюючого кредитора ТзОВ «Укравтозапчастина»;
зловживання ТзОВ  «Укравтозапчастина» та ФОП Гаврилюком О.Р. внаслідок укладення договору про відступлення прав вимоги №01/03 від 29.12.2016 на шкоду ТзОВ «УК ЛА» - порушення ч.3 ст.13 ЦК України;
перебування Гаврилюка О.Р. у різних правових статусах – представник боржника, ліквідатора Козія В.Ю., ФОП, голови комітету кредиторів, особи, що надає дозвіл на доступ до майна банкрута, замовника технічної інвентаризації об`єктів нерухомості, представника власника при проведенні такої інвентаризації тощо порушує ч.3 ст.13 ЦК України (межі здійснення цивільних прав), що призвело до наявності конфлікту інтересів.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що заявник скарги  посилається на договір № 05/05/10 про відступлення права вимоги від 05.05.2010, укладений між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТзОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», акт приймання-передачі до даного договору від 14.06.2010 та два звернення ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» до ТОВ «Укравтозапчастина» від 15.06.2010.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2010 порушено провадження у справі №33/30 про банкрутство ЗАТ «Автонавантажувач», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 17.05.2010 порушено провадження у справі №28/45 про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. 
У постанові Львівського апеляційного господарського суду від 29.11.2010, якою задоволено апеляційну скаргу ТзОВ «Укравтозапчастина», ухвалу Господарського суду Львівської області від 15.09.2010 про припинення провадження у справі № 28/45 скасовано,  встановлено, що на момент порушення провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» та 15.09.2010 – на час винесення ухвали суду про припинення провадження у справі були наявні всі правові підстави, передбачені ст.6 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» для порушення провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 у справі №5015/118/11 включено грошові вимоги в розмірі 1 060 977,25 грн. до реєстру вимог кредиторів ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач». Заява ТзОВ «Укравтозапчастина» про грошові вимоги до боржника ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» обґрунтовується тим, що боржником видано прості векселі на суму 1  050 000 грн, що підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 08.10.2009 у справі №13/120. 
У письмових поясненнях, наданих апеляційному суду під час розгляду справи №28/45 кредитор - ТзОВ «Укравтозапчастина» заперечив проведення заліку зустрічних однорідних вимог з ТзОВ «Управляюча компанія Львівський автонавантажувач».
Вказані факти свідчать про те, що договір № 05/05/10 про відступлення права вимоги від 05.05.2010, що укладений між ЗАТ «Автонавантажувач» та ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» не може бути підставою для зменшення розміру кредиторських вимог ТОВ «Укравтозапчастина» до ТОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач», оскільки докази фактичного виконання обома сторонами в матеріалах справи відсутні.
У поясненнях ТзОВ «Укравтозапчастина» подав пояснення за вх. №11129/21 від 13.05.2021, кредитор зазначив, що в жовтні 2020 ТзОВ «Укравтозапчастина» отримано від ТзОВ «Управляюча Компанія «Львівський Автонавантажувач» грошові кошти в сумі 190 276,57 грн в якості погашення кредиторських вимог четвертої черги, водночас у кредитора відсутня інформація щодо причин зменшення ліквідатором ЗАТ «Автонавантажувач» Генташ О.А. в тексті оголошення про продаж цілісного майнового комплексу ЗАТ «Автонавантажувач» дебіторської заборгованості ТзОВ «Укравтозапчастина» перед ЗАТ «Автонавантажувач» з 1  020  385,00 грн. до 133  564,58 грн. 
У постанові Верховного суду від 09.07.2020 у справі  №5015/118/11 вказано наступне: « 29. Відтак, встановивши обставини вчинення боржником дій щодо повідомлення про проведення зустрічного зарахування грошових вимог (листа керівника боржника до ініціюючого кредитора 15.06.2010 про взаємозалік зустрічних однорідних вимог на загальну суму 870 700, 68 грн., складення протоколу заліку взаємних вимог ТОВ «УК «Львівський Автонавантажувач» та ТОВ «Укравтозапчастина» станом на 15.06.2010 та Акта взаємозвірки 15.06.2010) у час дії щодо боржника мораторію на задоволення вимог кредиторів у справі про банкрутство відповідно до статей 1, 12 Закону про банкрутство, у редакції, яка застосовувалася до боржника на стадії розпорядження майном та у ліквідаційній процедурі, до моменту набрання чинності Кодексом України з процедур банкрутства, суди дійшли в цілому правильних висновків про незаконність такого зарахування і припинення зобов`язання у процедурі розпорядження майном та недотримання передбаченої спеціальним Законом про банкрутство процедури можливого зарахування грошових вимог кредитора в рахунок дебіторської заборгованості такого кредитора на стадії ліквідаційної процедури.»
У п.39, п.40 цієї постанови Верховний Суд дійшов наступного висновку:
« 39. Доводи скаржника про порушення ініціюючим кредитором частини третьої статті 13 ЦК України щодо його недобросовісних дій з відступлення прав вимоги ініціюючим кредитором учаснику провадження у справі про банкрутство Гаврилюку О.Р., у той час як боржник також міг придбати ці майнові права з метою зменшення розміру грошових вимог кредиторів, колегія суддів касаційного суду вважає такими, що не вплинули негативно на правовідносини учасників провадження у справі про банкрутство, оскільки договір відступлення прав вимоги 29.12.2016, укладений між ТОВ «Укравтозапчастина» (ініціюючий кредитор) та ФОП Гаврилюком О.Р., визнаний недійсним ухвалою місцевого суду 18.09.2019, яка залишена без змін постановою апеляційного суду 24.02.2020. Він не був предметом касаційного оскарження у даному касаційному провадженні. Отже, ухвала місцевого суду 18.09.2019 у частині визнання недійсним договору 29.12.2016 є чинною. Грошові вимоги на суму 1 060 531 грн. у реєстрі вимог кредиторів обліковуються за ініціюючим кредитором.
40. Можливість проведення зарахування зустрічних грошових вимог боржника до вимог ініціюючого кредитора за наявності згоди комітету кредиторів боржника (або суду) не втрачена за Кодексом України з процедур банкрутства. А тому доводи скаржника про порушення статті 13 ЦК України внаслідок зловживання ініціюючим кредитором своїми правами не знайшли підтвердження в ході цього касаційного провадження, з огляду на визнання недійсним в судовому порядку договору відступлення прав вимоги 29.12.2016, а отже, визнання судами незаконних дій ініціюючого кредитора у зазначеній частині позовних вимог.».
Щодо доводів апелянта про те, що умови договору про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016, укладеного між ТзОВ «Укравтозапчастина» та ФОП Гаврилюк О.Р. не відповідають вимогам законодавства колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 у справі №5015/118/11 заяву ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» за вх. №930/19 від 03.04.2019 про визнання недійсним договору уступки права вимоги від 29.12.2016 та про визнання погашеними вимог ініціюючого кредитора з врахуванням уточнень відповідно до заяви про визнання недійсним договору та визнання зобов`язання припиненим за вх. №1648/19 від 19.06.2019 задоволено частково. Визнано недійсним договір про відступлення права вимоги №01/03 від 29.12.2016, укладений між ТзОВ «Укравтозапчастина» та Фізичною особою – підприємцем Гаврилюком Олександром Романовичем. В задоволенні решти вимог заяв відмовлено. Постановою ЗАГС від 24.02.2020 ухвалу Господарського суду Львівської області від 18.09.2019 року у справі №5015/118/11  залишено без змін, апеляційну скаргу ТзОВ «Львівські заводи Автомобілебудування» залишено без задоволення.
Щодо доводів апелянта про не дослідження судом обставини непередання ініціюючим кредитором  жодного оригіналу бланка векселя, слід зазначити, що вимоги ініціюючого кредитора, що обґрунтовані вексельним боргом, підтверджені рішенням суду, що набрало законної сили, а також ухвалою про визнання розміру вимог ініціюючого кредитора до боржника. Окрім цього, заявник у скарзі на дії не посилався на таку обставину як на підставу для задоволення своїх вимог. 
Щодо застосування до ФОП Гаврилюка О.Р. штрафної санкції за перешкоджання судочинству та стягненню в дохід держави штрафу у розмірі 10 000,00 грн колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, що уповноважена особа учасників боржника, звертаючись з вимогою застосувати до учасника справи заходи процесуального примусу має довести зловживання процесуальними правами відповідними доказами. При цьому посилання скаржника на те, що такі зловживання встановлено рядом судових рішень не може вважатись належним обґрунтуванням вимоги з визначенням підстав. Задоволення судом позовних вимог про визнання недійсними договорів до ФОП Гаврилюка О.Р. як відповідача чи наявність конфлікту інтересів у представника не можуть слугувати самостійними беззаперечними підставами для застосування заходів процесуального примусу у вигляді стягнення штрафу. У випадку невиконання процесуальних обов`язків, зловживання процесуальними правами представником учасника справи суд, з урахуванням конкретних обставин справи може стягнути штраф як з учасника справи чи його представника. При цьому, відповідно до положень ст.135 ГПК України застосування заходів процесуального примусу до учасників справи є правом, а не обов`язком суду. 
Із врахуванням принципу диспозитивності господарського судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ГПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 43 Господарського процесуального кодексу України     судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.
Відповідно до положень статті 135 Господарського процесуального кодексу України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; порушення заборон, встановлених частиною десятою статті 188 цього Кодексу. 
Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню господарського судочинства, зокрема подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, спрямованих на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.
Відтак, доводи апеляційної скарги в частині розгляду скарги ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» на дії та учасників провадження у справі про банкрутство не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи. 

Щодо скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» за вх.№2987/18 від 12.11.2018 на дії ліквідатора колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Скарга мотивована тим, що кредитору з інформаційних повідомлень, розміщених на сайті ВГСУ 08.11.2018, стало відомо про намір ліквідатора продати усі активи боржника за цінами в гривнях, що у 50-90 разів нижчі від тих, за якими здійснювався продаж у 2015 році, за сумарною вартістю нижчою, ніж розмір вимог, включених до реєстру вимог кредиторів та у 6 разів нижчою балансової вартості на підставі протоколу зборів комітету кредиторів від 01.11.2018, про проведення яких члени комітету кредиторів не були повідомлені.
Вимоги скарги наступні: 
винести окрему ухвалу, якою призначити незалежну оцінку майна, що виставлене на аукціон, поклавши видатки по її оцінці на заявника (п.3 ст.57 Закону), зупинити процедуру продажу до проведення перевірки обґрунтованості початкової ціни аукціону; 
визнати дії ліквідатора при підготовці та проведенні аукціону неналежним виконанням обов`язків, що може завдати боржнику та кредиторам значної шкоди; усунути арбітражного керуючого від виконання обов`язків (п.11 ст.3-1); 
винести окрему ухвалу про неналежне виконання ліквідатором Козій В.Ю. обов`язків, яку направити [в державний орган] з питань банкрутства для вирішення питання про анулювання ліцензії. До скарги додано копію протоколу зборів кредиторів від 01.11.2018.
Зокрема, ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» вважає, що ліквідатором грубо порушені обов`язки визначені законом, наслідком яких є намір нанести збитки боржнику та кредиторам у особливо великих розмірах. Скаржник зазначає, що ліквідатор Козій В.Ю. з моменту призначення у справу ухвалою від 16.04.2016 ухиляється від виконання обов`язків: не звітується перед кредиторами та приховує інформацію про свої дії; не проводить зборів комітету кредиторів; не веде реєстр кредиторів, у тому числі, не проводить розгляд заяв з поточними вимогами; не стягує дебіторської заборгованості – заперечує щодо стягнення з організатора торгів безпідставно отриманої виручки; не встановив майно, що є предметом забезпечення кредиторам першої черги; не заперечує проти безпідставних вимог кредиторів; не вчиняє дій щодо зберігання майна і не проводить контроль за збереженням майна; передав активи боржника в безоплатне користування та управління особам із конфліктом інтересів; 23.11.2016 провів технічну інвентаризацію активів боржника, в результаті якої, не включив 1900 м.кв. виробничих приміщень, що підтверджено результатом технічної інвентаризації від 17.01.2018 та зволікає з включення до ліквідаційної маси приміщень площею не менше 200 м.кв. 
Кредитор посилається на те, що станом 24.10.2018 у справі не завершено спори стосовно переліку активів, що включені до ліквідаційної маси; переліку майна, що є предметом забезпечення вимог кредиторів першої черги погашення; конкурсних та поточних кредиторів у тому числі за вимогами ініціюючого кредитора; стосовно прав власності на об`єкти нерухомості належні боржнику.
На думку скаржника, 01.11.2018 ліквідатор Козій В.Ю. провів засідання комітету кредиторів не інформувавши членів комітету кредиторів ні телефоном, ні електронною поштою. Для участі в роботі комітету кредиторів ліквідатор провів реєстрацію лише представника ПП «Мібул» - попередня назва ПП «Фірма Галич кабель», та не вказав кількість голосів, якими голосує представник.
При цьому, ПП «Фірма «Галич-Кабель» станом на 22.12.2017 не володіла конкурсними вимогами до боржника, а відтак згідно прямої норми Закону не могла приймати участь у зборах кредиторів та зборах комітету кредиторів.
Також, ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» зазначає, що ліквідатор, не очікуючи розгляду судом заяви ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання поточних вимог кредитора забезпечених заставою частину виручки направив на погашення заявлених та не розглянутих судом вимог; частину виручки направив на оплату послуг із технічної інвентаризації будівель, та реєстрацію права власності.
На думку скаржника, зазначені питання є ключовими у ліквідаційній процедурі і можуть розглядатись лише після завершення формування реєстру кредиторів та затвердження результатів інвентаризації активів, такі віднесено до виключної компетенції, належним чином скликаних зборів комітету кредиторів.
Окрім того, ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» у скарзі зазначає, що у випадку обґрунтованих сумнівів щодо ціни, комітет кредиторів, окремий кредитор та власники майна мають право звернутись до суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки такого майна. 
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги за вх.№2987/18 від 12.11.2018, дійшов висновку про недоведення скаржником наявності підстав, якими обґрунтовано скаргу
Апеляційна скарга в частині, що стосується розгляду скарги за вх.№2987/18 від 12.11.2018, мотивована наступним. 
Стосовно порушення порядку скликання засідання комітету кредиторів 01.11.2018, відмовляючи у задоволенні скарги на ліквідатора Козія В.Ю. суд не надав оцінку наявним в матеріалах справи доказам:
- поштові повідомлення, якими ліквідатор обґрунтовує належне скликання усіх членів комітету кредиторів хоча і подані у поштове відділення 24.10.2018, проте, згідно з відомостями системи, покинули поштове відділення лише 01.11.2018 та були вручені адресатам лише 02.11.2018;
- наявними в матеріалах справи доказам того, що повідомлення члену комітету кредиторів ПП «Фірма «Галич кабель» направлено не на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі підприємств;
- ліквідатор не зебезпечив права уповноваженої особи учасників взяти участь у роботі комітету кредиторів;
- ліквідатор не повідомив суд та учасників судового засідання, що ним виконано усі роботи підготовчого етапу, проведено інвентаризацію та оцінку майна боржника, визначено майно, що є предметом іпотеки, обрано нового організатора аукціону і що ліквідатор має намір скликати засідання комітету кредиторів, на якому погодити умови продажу майна.
Стосовно повноважень ПП «Мібул», відмовляючи у задоволенні скарги на ліквідатора Козія В.Ю. суд не надав оцінку тій обставині, що представник ТзОВ «ЛЗА» (уповноваженої особи учасників) повідомив суд у засіданні 24.10.2018, що у Єдиному державному реєстрі підприємств відсутні відомості щодо ПП «Фірма «Галич Кабель», суд зобов`язав представника ПП «Фірма «Галич Кабель» надати суду відповідні відомості, а ухвала про залучення ПП «Мібул» як процесуального правонаступника ПП «Фірма «Галич Кабель» ухвалена 22.12.2018 (майже через два місяці після засідання).
Стосовно реєстру вимог кредиторів (кількість голосів членів комітету кредиторів), скаржник вказує, що ухвалою від 20.12.2017 залучено до участі у справі ФОП Гаврилюка О.Р. як часткового правонаступника ПП «Фірма «Галич Кабель» (правонаступника АТ «Укрсоцбанк»). Зазначена ухвала містить описки, однак заяву ТзОВ «Львівські заводи автонавантажувачів» про виправлення описок суд ще не розглянув.
Відтак, ухвала про залучення у справу ФОП Гаврилюка О.Р. не містить пояснень щодо розподілу між двома процесуальними правонаступниками банку голосів для участі у роботі зборів кредиторів та комітету кредиторів.
Ліквідатор, реєструючи єдиного учасника засідання комітету кредиторів (повноваження якого на час проведення зборів були сумнівними) не вказав кількість голосів, якими цей учасник голосував. Суд взяв до уваги пояснення ліквідатора, що за умови участі у засіданні комітету кредиторів єдиного учасника визначення кількості його голосів не має значення, та проігнорував доводи скаржника про те, що комітет кредиторів представляє інтереси усіх кредиторів і є саме комітетом, у роботі якого приймають участь усі кредитори. Апелянт звертає увагу, що у цій справі кредитори не ігнорують збори та засідання комітету кредиторів і явка складає не менше трьох з п`яти обраних членів із кількістю голосів 95% від усіх голосів комітету кредиторів  та понад 80% усіх конкурсних вимог. 
Відтак, на переконання скаржника, суд, відмовляючи у задоволенні скарги на дії ліквідатора, своїми діями унеможливив участь у роботі комітету кредиторів, вимоги яких не погашені та допустив до участі у роботі лише одного учасника, повноваження якого сумнівні, а вимоги повністю погашені (мали бути погашені за рахунок виручки від продажу заставного майна) суд довів свою упередженість.  
Окрім того, в цій частині ухвала суперечить ухвалі від 29.01.2020. 
Ліквідатор у поясненнях заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначає, що у встановлений законом спосіб повідомив усіх без виключення кредиторів та учасників справи, що 01.11.2018 відбудуться збори комітету кредиторів із зазначенням порядку денного. 01.11.2018 відбулось засідання комітету кредиторів, на якому присутні ПП «Мібул» (попередня назва ПП «Фірма «Галич Кабель») в особі представника Первицького О.В., зазначено 100% присутніх голосів, інші члени комітету кредиторів не з`явились. На засіданні також був присутній Гаврилюк О.Р. як голова правління ПАТ «ЛЗА» та ФОП Гаврилюк О.Р. На засіданні комітету кредиторів було прийнято інформацію ліквідатора про хід ліквідаційної процедури та погоджено визначення ТБ «Альянс» організатором аукціону з продажу майна банкрута, погоджено проект договору про проведення аукціону, надано згоду на реалізацію майна за лотами, зобов`язано ліквідатора в найкоротші терміни виставити майна на продаж за вказаними лотами. 
Ліквідатор наголошує, що повноваження усіх присутніх на зборах комітету кредиторів було перевірено, особи встановлено, оформлений протокол відповідає вимогам закону, при організації і проведенні комітету ліквідатор діяв у точній відповідності до ст.16 Закону про банкрутство (в редакції до 19.01.2013). Початкову ціну продажу майна банкрута визначено у відповідності до ст.57 Закону про банкрутство в редакції, чинній після 19.01.2013, на підставі оцінки відповідного експерта, рецензії на оцінку і при погодженні початкової ціни продажу комітетом кредиторів.
Ліквідатор звертає увагу на те, що завдяки належному виконанню обов`язків грошові вимоги скаржника повністю погашено, тому ліквідатор однозначно вчинив усі необхідні дії по захисту та дотриманню прав скаржника. 
У письмово викладених судових дебатах уповноважена особа учасників боржника щодо розгляду скарги ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» вх.№2987/18 від 12.11.2018 наголошує на таких порушеннях:
проведення ліквідатором засідання комітету від 01.11.2018 без повідомлення членів комітету кредиторів – порушення ч.1 ст.26 Закону;
реєстрація лише представника ПП «Мібул», якого не було господарським судом залучено на момент засідання до участі у справі – порушення ч.1, ч.2, ч.6 ч.7 ст.26 Закону, що призвело до неповноважності засідання комітету кредиторів і незаконності прийнятих ним рішень;
не забезпечено права уповноваженої особи учасників боржника на участь у роботі комітету кредиторів із правом дорадчого голосу при виборі способу та умов продажу майна – порушення ч.2 ст.26 Закону, що призвело до порушення балансу інтересів кредиторів та боржника;
неналежна оцінка майна та корпоративних прав ДП «ЛА-5» - порушення вимог ст.57 Закону, що призвело до недотримання встановленого законом порядку визначення умов продажу майна та заниження початкової вартості майна.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що у відповідності до ст.57 Закону про банкрутство (в редакції, чинній після 19.01.2013) початкова вартість майна визначається арбітражним керуючим (ч.1). Початкова вартість підлягає зазначенню у договорі на проведення аукціону (ч.2). У разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначеної арбітражним керуючим початкової вартості майна комітет кредиторів або окремий кредитор чи власник майна боржника можуть звернутися до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки. Господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (ч.3).
Відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів від 01.07.2014 на засіданні було прийнято рішення погодити продаж активів боржника частинами, затвердити експерту оцінку обладнання на суму 110  626,05 грн, надати дозвіл на продаж обладнання єдиним лотом.
Відповідно до протоколу засідання комітету кредиторів від 23.07.2015 на засіданні було прийнято рішення затвердити експертну оцінку частини майна банкрута на загальну суму 5  074  800 грн (будівлі складу літ Н-1 загальною площею 900,3 кв.м., заставне майно, експертна оцінка – 492  800 грн., будівлі складу літ. В-1 загальною площею  738,1 кв.м., заставне майно, експертна оцінка – 406  400 грн., будівля складу літ.І-1 загальною площею 227,1 кв.м., заставне майно, експертна оцінка – 126  300 грн., будівля адмінкорпусу літ.Ж-4 10  369,6 кв.м., заставне майно, експертна оцінка 4  049  300 грн.; продаж майна проводити з дотриманням умов та процедур ст.64-66 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 зі змінами і доповненнями, зокрема, проведення другого повторного аукціону та другого повторного аукціону у разі закінчення попереднього аукціону без визначення переможця з можливістю зниження ціни продажу до рівня, встановленого ст.ст.65-66 згаданого закону.
Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції до 19.01.2013) збори кредиторів скликаються арбітражним керуючим за його ініціативою або ініціативою комітету кредиторів чи інших кредиторів, сума вимог яких складає не менше однієї третини всіх вимог, включених до реєстру вимог кредиторів, або за ініціативою однієї третини кількості голосів кредиторів. Збори кредиторів на вимогу комітету кредиторів або окремих кредиторів скликаються арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) протягом двох тижнів з дня надходження письмової вимоги про їх скликання. Збори кредиторів проводяться за місцезнаходженням боржника.
Ліквідатором долучено до матеріалів справи копії повідомлень, в яких зазначено, що 01.11.2018 відбудуться збори комітету кредиторів боржника та вказано порядок денний та долучено копії поштових квитанцій про направлення членам комітету кредиторів. З квитанцій ПАТ «Укрпошта» вбачається, що повідомлення членам комітету кредиторів направлено 24.10.2018. 
Колегія суддів зазначає, що направлення повідомлень рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси отримувачів є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, адже отримання листів адресатами у строки, відповідні до встановлених нормативів поштового обігу перебуває поза межами контролю відправника і не може свідчити про неправомірність його дій. 
Окрім того, направлення повідомлення ПП «Фірма «Галич Кабель» на фактичну адресу, а не на адресу, що є  місцезнаходженням юридичної особи у відповідності до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, також не свідчить про порушення встановленого законом порядку скликання комітету кредиторів.
Колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що відповідно до ст.16 Закону про банкрутство у роботі комітету має право брати участь з  правом  дорадчого голосу уповноважена особа акціонерів або учасників товариств з обмеженою чи  додатковою  відповідальністю, в матеріалах справи відсутні докази повідомлення уповноваженої особи про засідання комітету кредиторів. Водночас вказане порушення не має наслідком незаконності прийнятих на засіданні комітету кредиторів рішень, оскільки дорадчий голос не впливає на результат голосування. Так, відповідно до ч.2 ст.16 Закону про банкрутство збори кредиторів  вважаються  повноважними  незалежно  від кількості  голосів  кредиторів,  які беруть участь у зборах,  якщо всіх  кредиторів  було  письмово  повідомлено  про  час  і   місце проведення  зборів  відповідно  до  частини  першої  цієї  статті. 
Колегія суддів також відхиляє за безпідставністю доводи апелянта про те, що ліквідатор не повідомив суд та учасників судового засідання, що ним виконано усі роботи підготовчого етапу, проведено інвентаризацію та оцінку майна боржника, визначено майно, що є предметом іпотеки, обрано нового організатора аукціону і що ліквідатор має намір скликати засідання комітету кредиторів, на якому погодити умови продажу майна, адже у повідомленнях, надісланих кредитором було зазначено порядок денний засідання комітету кредиторів, запропонований на затвердження. 
01.11.2018 відбулось засідання комітету кредиторів ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», на якому присутні ПП «Мібул» (попередня назва ПП «Фірма «Галич-Кабель») в особі представника Первицького О.В., зазначено 100% присутніх голосів, інші члени комітету кредиторів не з`явились. На засіданні також присутні Голова правління ПАТ «ЛЗА» Гаврилюк О.Р., ФОП Гаврилюк О.Р. та ліквідатор.
На засіданні комітету кредиторів боржника від 01.11.2018, прийнято до відома інформацію арбітражного керуючого про хід ліквідаційної  процедури у справі    № 5015/118/11 про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»; затверджено звіт про оплату послуг арбітражного керуючого Козія В.Ю. з 01 липня 2017 по 31 жовтня 2018, згідно якого, загальна сума оплати послуг з 01 липня 2017 по 31 жовтня 2018 становить 112 860,00 грн. Погоджено визначення ТБ «Альянс» організатором аукціону з продажу майна ТзОВ «УК ЛА». Погоджено проект договору про проведення аукціону, наданого ТБ «Альянс».
Надано згоду на реалізацію всього належного ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» майна та майнових прав наступними лотами: 
-          ЛОТ № 1: Нежитлові приміщення будівлі корпусу № 12 літ. А-4 загальною площею 37017,3 метри квадратних за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 321;
-          ЛОТ № 2: Нежитлові приміщення корпусу № 12 літ. А-4 загальною площею 12911,0 метри квадратних за адресою м. Львів, вул. Шевченка, 321;    Нежитлова будівля підстанції літ Г-1 загальною  площею  194,3  метри  квадратних за  адресою  м.  Львів,  вул. Шевченка,  321;
-          Корпоративні права Дочірнього підприємства «ЛА-5» ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач»;
-          ЛОТ №3: Дебіторська заборгованість до ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» в сумі 2 454 659,00   грн.
Зобов`язано ліквідатора Козія В.Ю. в найкоротші строки виставити на продаж майно згідно з вказаними лотами.
Щодо тверджень Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» про те, що ліквідатор не надав до суду підтвердження перевірки повноважень представників, які з`явились для участі у роботі комітету кредиторів, не склав листа реєстрації присутніх представників з визначення кількості належних представникам голосів, складаючи протокол не зазначив кількість голосів членів комітету кредиторів та не зазначив кількість голосів, що голосували за, проти чи утримались, слід зазначити наступне.
Протокол – це інформаційно-аналітичний документ, в якому фіксується хід обговорення питань і рішення, ухвалені на засіданнях, зборах, нарадах тощо.
Очевидним завершальним етапом скликання зборів кредиторів та організації їх проведення є складання протоколу зборів кредиторів за результатами розгляду і прийняття рішень з питань порядку денного, віднесених до компетенції зборів кредиторів, обов`язок виконання якого покладається на арбітражного керуючого.
Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 19.03.2020 у справі №К/9901/29818/18 зазначив, що відповідно до пункту 23 розділу IІ Правил організації діловодства та архіву арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора), затвердженого наказом Міністерства юстиції України 15 березня 2013 року №447/5 (далі - Правила №447/5) обговорення питань на зборах, нарадах фіксується в протоколах, які оформлюються на підставі записів, зроблених під час засідань. Текст протоколу складається з вступної та основної частин. У вступній частині протоколу зазначаються прізвище та ініціали (ініціал імені) голови або головуючого, секретаря, запрошених та присутніх осіб. Наприкінці вступної частини зазначається порядок денний - перелік розглянутих на засіданні питань, що розміщуються у порядку їх значущості, із зазначенням доповідача з кожного питання. Основна частина протоколу складається за схемою: слухали - виступили - вирішили. Протоколи підписуються головуючим на зборах (нарадах) і секретарем.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №93/5 від 10.01.2020 затверджено нову редакцію Правил ведення діловодства та архіву арбітражного керуючого, відповідно до яких діловодство арбітражного керуючого ведеться з дотриманням, зокрема, Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.06.2015 №1000/5. Відповідно до п.7 розділу 7 вказаних правил протокол підписують головуючий на засіданні колегіального органу і секретар.
Таким чином, ні в законодавстві щодо процедур банкрутства, ні в нормативно-правових актах, яким повинні керуватись у своїй діяльності арбітражні керуючі, не передбачено вимог щодо складення листа реєстрації присутніх представників членів комітету кредиторів.
Протокол комітету кредиторів ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» від 01.11.2018 підписано представником ПП «Мібул» Первицьким О.В., ліквідатором та представником ПАТ «ЛЗА» Гаврилюком О.Р. 
Як вбачається із протоколу комітету кредиторів, в результатах голосування зазначено пункти: «За», «Проти», «Утримались» та зазначено у відсотковому відношенні голоси присутніх.
До матеріалів справи також долучено докази перевірки повноважень представника ПП «Мібул» Первицького О.В.
Щодо доводів апелянта в частині неправомірного допуску до участі в роботі комітету кредиторів ПП «Мібул» колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 07.07.2018 ПП «Фірма «Галич-Кабель» змінило найменування на ПП «Мібул».
Як вбачається з матеріалів справи, грошові вимоги ПП «Мібул» (попередня назва ПП «Фірма «Галич-Кабель») виникли на підставі договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» разом із всіма додатковими угодами та додатками до нього, що становлять його невід`ємну частину, зокрема: 
- додаткової угоди від 20.10.2008 до договору невідновлювальної кредитної лінії №600/21-93 від 23.08.2007;
-           іпотечних договорів укладених 27.08.2007 між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» та посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., зареєстровані в реєстрі за № 3084 та № 3087 зі змінами і доповненнями;
- договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007, що укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс» від 26.08.2015; 
- договору про відступлення прав вимоги за договором невідновлювальної кредитної лінії № 600/21-93 від 23.08.2007р., що укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс» та ПП «Фірма «Галич-Кабель» від 26.08.2015;
- договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 27.08.2007, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І. та зареєстрованих в реєстрі за № 3084 та № 3087 зі змінами і доповненнями, що укладений між ПАТ "Укрсоцбанк" та ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс», посвідчених 26.08.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., та зареєстрований в реєстрі за № 549;
- договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 27.08.2007, укладеним між АКБ «Укрсоцбанк» та ТОВ «Управляючою компанією «Львівський автонавантажувач» посвідчених приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І. та зареєстрованих в реєстрі за № 3084 та № 3087 зі змінами і доповненнями, що укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Глобал Плюс» та ПП «Фірма «Галич-Кабель», посвідчених 26.08.2015р. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., та зареєстрований в реєстрі за № 550;
- договору про часткове відступлення прав вимоги № 03/11 від 15.11.2017, укладеного між ПП «Фірма «Галич-Кабель» та ФОП Гаврилюком О.Р.
Заборгованість за вказаними договорами була предметом розгляду Господарським судом Львівської області у справі № 5015/118/11 про банкрутство ТОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач», що відображено в ухвалах Господарського суду Львівської області від 20.06.2011, від 16.10.2015 та від 20.12.2017.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 19.04.2017 у справі № 5015/118/11, яка набрала законної сили, зокрема, відмовлено в задоволенні скарги поданої ПрАТ «ВНК «Розточчя» вх.№5807/16 від 06.12.2016 на дії ліквідатора Козія В.Ю. У вказаній ухвалі суду зазначено наступне: «Попередній ліквідатор - арбітражний керуючий Хомишин І.Г. на підставі ст.ст. 23, 25, 31 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» листом № 54-5015/118/11 від 11.03.2013 визнав заявлені ПАТ «Укрсоцбанк» додаткові грошові вимоги та включив їх суму в розмірі 1 042 747, 73 грн. у четверту чергу до реєстру вимог кредиторів.
У відповідності до п. 6 ст. 14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (у редакції до 19.01.2013) передбачено, що вимоги  кредиторів,   визнані   боржником або господарським судом, включаються розпорядником майна до реєстру кредиторів. Розпорядник майна зобов`язаний  окремо  внести до реєстру вимоги які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами, а за їх відсутності з даними обліку боржника, а також внести окремо до реєстру відомості боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав.
Пунктом 47 Постанови Пленуму ВС України № 15 від 18.12.2009 «Про судову практику у справах про банкрутство» передбачено, що за змістом абзацу другого частини шостої статті 14 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» кредитори, вимоги яких забезпечено заставою майна боржника, мають право подавати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника після порушення провадження у справі про банкрутство. Однак, вимоги цієї категорії незалежно від їх звернення із заявою встановлюються розпорядником майна згідно з даними обліку боржника, а також за даними державного реєстру застав.
З вище наведеного випливає, що обов`язок внесення до реєстру вимог кредиторів вимог, які забезпечені заставою та виникли в процедурі розпорядження майном, лежить на арбітражному керуючому незалежно від подання заяви таким кредитором, а відтак включення цих вимог кредитора до відповідного реєстру необмежено будь яким строком до дня завершення ліквідаційної процедури.
Додаткові грошові вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» в розмірі 1 042 747,73 грн. (відсотки за користування кредитом) забезпечені іпотекою, а ліквідаційна процедура у справі №5015/118/11 на даний час незавершена.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» в задоволенні скарги на дії ліквідатора Козія В.Ю. щодо неправильного ведення реєстру вимог кредиторів ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» в частині вимог ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 1 042 747,73 грн. (відсотки за користування кредитом). Водночас, суд встановив попереднім ліквідатором помилково внесено до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Укрсоцбанк» в сумі 1 042 747,73 грн. до четвертої черги, оскільки заборгованість по відсотках за користування кредитом відносяться до основної заборгованості, яка підлягає включенню до першої черги реєстру вимог кредиторів у відповідності до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (старої редакції)».
Як вбачається з матеріалів справи, станом на дату проведення засідання комітету кредиторів 01.11.2018  загальна сума непогашених кредиторських вимог перед ПП «Мібул» становила 50 000,00 грн.
Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» не передбачає процедури зменшення кількості голосів кредитора при голосуванні на зборах (комітеті) кредиторів в зв`язку з частковим погашенням кредиторських вимог.
Частиною 2 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»  (у редакції до 19.01.2013) визначено, що збори кредиторів вважаються повноважними незалежно від кількості голосів кредиторів, які беруть участь у зборах, якщо всіх кредиторів було письмово повідомлено про час і місце проведення зборів відповідно до частини першої цієї статті.
Відповідно до акту позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого від 21.01.2019 №41 Головного територіального управління юстиції у Львівській області Міністерства юстиції України, проведеної на підставі скарги голови правління ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» від 22.11.2018, встановлено, що під час виконання повноважень ліквідатора у справі №5015/118/11 про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» арбітражним керуючим Козієм В.Ю. вимоги законодавства не порушено.
Щодо доводів апелянта про заниження оцінки майна слід зазначити, що оцінку майна затверджено рішеннями комітету кредиторів від 23.07.2015 на підставі експертних оцінок. Правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав визначаються Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», норми якого визначають, що спори, пов`язані з оцінкою майна, майнових прав вирішуються в судовому порядку. Тобто ліквідатор у справі про банкрутство не може нести відповідальність за достовірність оцінки майна, виконаної оцінювачем. У разі незгоди з вартістю майна, визначеною оцінювачем кредитор не позбавлений права оскаржити дії оцінювача у встановленому законом порядку. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.02.2018 у справі №5023/5782/11.
Також, відповідно до ч.3 ст.57 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом»  (у редакції, чинній  після 19.01.2013) у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо визначено ї арбітражним керуючим початкової вартості майна  комітету кредиторів, окремий кредитор чи власник майна можуть звернутись до господарського суду з клопотанням про проведення незалежної оцінки, а господарський суд своєю ухвалою може призначити незалежну оцінку майна боржника за рахунок зацікавлених кредиторів (кредитора), що здійснюється у порядку, визначеному Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проте, таку ухвалу не слід ототожнювати з окремою ухвалою, винесення якої врегульовано у ст.246 ГПК України. 
З огляду на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що відсутні правові підстави для визнання дій ліквідатора при підготовці та проведенні аукціону неналежним виконанням обов`язків та для винесення окремої ухвали щодо дій ліквідатора.

18.12.2018 ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» звернулось до господарського суду зі скаргою за вх.№3425/18 на дії ліквідатора Козія В.Ю. та кредиторів: представника ПП «Мібул» Первицького О.В. і ФОП Гаврилюка О.Р. при підготовці та проведенні комітету кредиторів, у якій кредитор просив визнати неправомірними дії ліквідатора при складанні та проведенні реєстрації учасників комітету кредиторів від 01.11.2018; визнати, що внаслідок неправомірних дій ліквідатора комітет кредиторів 01.11.2018 не відбувся; усунути арбітражного керуючого Козія В.Ю. від виконання обов`язків на підставі п.10 ст.3-1; направити до Управління з питань банкрутства МЮ питання про припинення дії ліцензії на здійснення діяльності ліквідатора.
Скаргу обґрунтовано тим, що протокол зборів кредиторів від 01.11.2018 містить докази попередньої змови ліквідатора та учасників ліквідаційної процедури з метою нанесення матеріальної шкоди боржнику та кредиторам у особливо великих розмірах та не може слугувати доказом погодження ліквідатором своїх дій із комітетом кредиторів як це передбачено у п.2 ст.30 «Порядок продажу майна банкрута, склад, умови та строки придбання майна погоджуються з комітетом кредиторів».

11.10.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» звернулось до суду із заявою-скаргою на ліквідатора та учасників провадження у справі за вх. №42388/19, в якій просило визнати протиправними дії ліквідатора у зволіканні у припиненні вимог ПП «Фірма «Галич-Кабель»; визнати неналежними дії ліквідатора при підготовці та проведенні реєстрації учасників зборів комітету кредиторів від 01.11.2018; визнати комітет кредиторів від 01.11.2018 таким, що не відбувся у зв`язку із неявкою повноважних представників членів комітету кредиторів; визнати недійсним договір укладений між ПП «Мібул» та ФОП Гаврилюк О.Р. про уступку прав вимоги; відмовити у задоволенні заяви щодо здійснення процесуального правонаступництва кредитора; вимоги ПП «Мібул» визнати погашеними у зв`язку із припиненням кредитора без визначенні правонаступника; усунути АК Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора ТОВ «УК ЛА».
Заяву-скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» мотивує тим, що ПП «Фірма «Галич-Кабель» -процесуальний правонаступник ПАТ «Укрсоцбанк» придбав вимоги виключно для зловживання процесуальними правами забезпеченого кредитора і голови комітету кредиторів і прийняття рішень про продаж активів за заниженими цінами. Ліквідатор Хомишин І.Г. та ліквідатор Козій В.Ю. мали можливість та обов`язок повністю погасити вимоги кредитора усіх черг за рахунок продажу заставного майна.
Також, скаржник зазначає, що 01.11.2018 ліквідатор Козій В.Ю. допустив для участі у зборах комітету кредиторів єдиного представника кредитора ПП «Мібул» який, згідно з реєстром кредиторів станом на 30.10.18 володів лише 50     000,00 грн поточних вимог, які Козій В.Ю. мав обов`язок та фактичну можливість погасити коштами, що знаходились на рахунку боржника, повідомлення про збори комітету кредиторів ПП «Фірма «Галич-Кабель» відправлено на іншу адресу та вручене вже після проведення зборів.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» посилається на те, що 01.11.2018 представник кредитора ПП «Мібул» Первицький О.В. прийнявши участь у роботі зборів комітету кредиторів колегіального органу, створеного кредиторами для представлення їх спільних інтересів під час провадження у справі, одноосібно виконав базову функцію комітету кредиторів та обов`язки ліквідатора: визначив організатора аукціону та погодив договір із організатором аукціону; визначив порядок подальшого ходу ліквідаційної процедури, перелік та порядок продажу майна боржника та початкову вартість майна боржника. 
На думку Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування», ліквідатор Козій В.Ю. діяв недобросовісно, під впливом представників забезпеченого кредитора ПП «Фірма «Галич-Кабель» та уникав обов`язку завершити розрахунок із кредитором для використання процесуальних прав кредитора при прийнятті процесуальних рішень у ліквідаційній процедурі, грубо порушив вимоги передбачені Законом. Також, зазначає, що представник ПП «Мібул» отримавши повне задоволення вимог при продажу за заниженою ціною власникам ПП «Фірма Галич-Кабель» корпусу Ж-4, не вчиняв дій щодо проведення повного розрахунку та припиненню процесуальних повноважень, та свідомо зловживав ними для прийняття рішення про продаж усіх активів боржника за ліквідаційними цінами. Скаржник вважає, що не можуть вважатись розумними та добросовісними дії особи, що зловживаючи своїми процесуальними правами одноосібно прийняла рішення, які за Законом відносяться до виключної компетенції колегіального органу та впливають на права та обов`язки усіх кредиторів боржника та визначають порядок примусового позбавлення боржника власності.
Аргументи скарги за вх. №3425/18 від 18.12.2018, та скарги за вх. №42388/19 від 11.10.2019, є тотожними та повторюють доводи скарги за вх.№2987/18 від 12.11.2018, апеляційна скарга містить узагальнені доводи в частині розгляду цих скарг, а доводи уповноваженої особи учасників боржника у письмово викладених судових дебатах повторюють порушення, на які наголошено щодо скарги за вх.№2987/18 від 12.11.2018.

У скарзі за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 на дії та бездіяльність ліквідатора при врегулюванні вимог ПрАТ «Оргхім» ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» просить усунути ліквідатора Козія В.Ю. від виконання обов`язків, стягнути з ліквідатора Козія В.Ю. на користь боржника суму заподіяної шкоди у розмірі 4  011 614,36 грн.
У скарзі уповноважена особа боржника посилається на те, що 09.10.2007 між ПрАТ (ВАТ) «Оргхім» та АКБ «Приват Банк» укладено два договори відступлення права вимоги: №1 по кредитному договору №1/157 від 19.08.2005 позичальником за яким ЗАТ «Автонавантажувач»; №2 по кредитному договору №1/158 від 19.08.2005 позичальник ПрАТ «ВНК Розточчя СТ». Також, 09.10.2007 «ПрАТ (ВАТ) «Оргхім» та АКБ «ПриватБанк» уклали договори уступки прав заставотримача за двома договорами застави рухомого майна та шістьма договорами іпотеки, власником яких на момент укладання правочинів був ЗАТ «Автонавантажувач». Станом на травень 2007 нерухоме майна з відома іпотекодержателя перейшло у власність ТОВ «УК Львівський автонавантажувач» Правочини вчинено за номінальною вартістю: заборгованість ЗАТ «Автонавантажувач» на дату укладання правочину становить 2 482 886,35 грн; заборгованість ВАТ «ВНК Розточчя СТ» – 3 406 500,96 грн.
Скаржник посилається на те, що ПрАТ «Оргхім» не є фінансовою установою, тому при переході права сторони по договору позики до нового кредитора не перейшло право нараховування відсотків за користування коштами наданими в позику.
13 листопада 2007 року між ПАТ «Оргхім» та ЗАТ «Автонавантажувач» укладено договір №1 про врегулювання, в якому зафіксовано розмір вимог, які належать ПАТ «Оргхім» та погоджено, що ЗАТ «Автонавантажувач»: а) повідомлений про нову особу кредитора; б) негайно приступить до виконання своїх зобов`язань перед новим кредитором.
29 грудня 2008 року між ПАТ «Оргхім» та ЗАТ «Автонавантажувач» укладено договір №1Д про врегулювання зобов`язань. Відповідно до умов договору сторони погодили графік погашення боргу (одинадцять щомісячних платежів по десять тисяч грн. кожен починаючи 31 березня 2009 року разом 110 тис. грн. та один платіж 28 лютого 2010 року в розмірі 2 372     886,35 грн.).
26 грудня 2008 року між ВАТ «Оргхім» та ВАТ «ВНК Розточчя СТ» укладено аналогічний за змістом Договір №1  про врегулювання відносин щодо виконання грошового зобов`язання. Укладаючи договори про врегулювання грошового зобов`язання, кредитор та позичальники провели новацію правовідносин що існували між сторонами. Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» зазначає, що змін до договорів іпотеки та застав сторони не вносили, а отже іпотека не передбачає покриття штрафних санкцій за правочинами врегулювання зобов`язань, укладеними ПАТ «Оргхім» із ЗАТ «Автонавантажувач» та ПрАТ «ВНК Розточчя СТ».
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 25.09.2009 у справі №21/35 про банкрутство ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» відмовлено у задоволенні всіх заявлених ВАТ «Оргхім» вимог на суму 5 529 430,06 грн, лист № 47 від 16.06.2009 року із підстав наведених в ухвалі, відмовлено у включені до реєстру вимог нараховані ВАТ «Оргхім» санкції за несвоєчасне врегулювання грошової вимоги. Визнано лише частину заявлених вимог в сумі 3 406 500,96, придбану ВАТ «Оргхім» у АКБ «ПриватБанк» та включено до реєстру вимог у четверту чергу погашення. Постановою ВГСУ від 04 серпня 2010 р у справі. № 21/35 ухвалу від 25.12.09 Господарського суду Львівської області залишено в силі. 05 квітня 2010 року між ЗАТ «Автонавантажувач» та ПАТ «Оргхім» складено договір звірки заборгованості за грошовим зобов`язанням, за яким сума боргу склала 4  011 614,36 грн.
Скаржник зазначає, що зі змісту звірки вбачається, що заборгованість складається з: 2 482 886,35 грн боргу, що виник за кредитним договором №1/157 і врегулюваний договором про врегулювання заборгованості і штрафної санкції, нарахованої новим кредитором по аналогії з нарахуванням штрафної санкції до ПрАТ «ВНК Розточчя СТ».
Ухвалою Господарського суду Львівської області у справі №33/30 про банкрутство ЗАТ «Автонавантажувач» суд визнав заявлені ВАТ «Оргхім» вимоги 4 011 614,36 грн та включив їх у реєстр вимог: 3 млн. грн. перша чергу погашення; 341 820,89 грн четверта черга погашення; 715 560, 95 грн шоста черга погашення.
ПАТ «Оргхім» подав у справу №5015/118/11 про банкрутство ТОВ «УК «Львівський автонавантажувач» заяву з вимогами до майнового поручителя за основним зобов`язанням третіх осіб. До заяви, у тому числі, були долучені ухвали у справах №21/35 та №33/30 про визнання вимог ПАТ «Оргхім» до третіх осіб та договори іпотеки на майно ТОВ «УК ЛА».
Ухвалами від 20.06.2011 визнано заявлені вимоги ПАТ «Оргхім» та затверджено реєстр вимог кредиторів, в яких вимоги ПАТ Оргхім» включено у першу чергу погашення.
ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» вважає, що включення такого зобов`язання до реєстру кредиторів в процедурі розпорядження майном має на меті виявити при формуванні реєстру кредиторів усі конкурсні зобов`язання боржника та майно яке обтяжене зобов`язаннями, оцінку фінансового стану боржника. Проте, основне зобов`язання може бути погашене, врегульоване, змінене основними боржниками поза межами справи про банкрутство майнового поручителя, а отже включення такої вимоги до реєстру кредиторів за жодних обставин не може слугувати самостійною підставою для виконання ліквідатором.
Ухвали від 20.06.2011 про визнання вимог ПАТ «Оргхім» та включення до реєстру вимог кредиторів оскаржені на підставі нововиявлених обставин-невідповідності предметів договорів іпотеки вимогам Закону, неможливості ліквідатору встановити предмет забезпечення за майновою порукою. 
Скаржник посилається на те, що 07.12.2018 відбувся аукціон, на якому продано активи боржника за достатньою для погашення усіх заявлених до боржника вимог ціною.
ТОВ «Львівські заводи автомобілебудування» 11.12.2018 оскаржило аукціон і договір укладений на аукціоні у зв`язку із недотриманням вимог Закону, а ліквідатор Козій В.Ю. подав до суду звіти, де повідомив що повністю провів розрахунок з ПАТ «Оргхім».
ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» зазначає, що ліквідатор зобов`язаний переконатись у тому, що основне зобов`язання є дійсним, встановити актуальний розмір не погашеного зобов`язання і переконатись у тому, що виконання зобов`язання поручителем дозволить отримати дійсну вимогу до основного боржника за зобов`язанням та компенсувати боржнику усі кошти сплачені на його виконання. Проте, ліквідатор Козій В.Ю. провів оплату ПАТ «Оргхім» не очікуючи рішення суду у справі 5015/118/11 про перегляд ухвал від 20.06.11 про визнання вимог ПАТ «Оргхім» та про затвердження реєстру вимог кредиторів; про недійсність технічної інвентаризації та скасування державної реєстрації об`єктів нерухомості; про визнання недійсним аукціону від 07.12.2018 та договору укладеного на аукціоні та не перевіривши структури і стану погашення кредиторських вимог ПАТ «Оргхім» до ЗАТ «Автонавантажувач».
На думку ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування», ліквідатор використав кошти боржника на оплату вимог, обов`язковість виконання яких банкрута не було доведено та належним чином не перевірено їх актуальний розмір. При цьому, Козій В.Ю. володів інформацією, що ЗАТ «Автонавантажувач» перебуває в процедурі банкрутства і що сукупні активи ЗАТ «Автонавантажувач» з 2014 безуспішно продаються на аукціоні за ціною, що не дозволяє покрити витрати ліквідаційної процедури. Поспішно сплативши борги без перевірки їх актуальності та направивши на їх сплату виручку від продажу майна, що не є предметом обтяження за вимогами поруки ліквідатор здійснив розтрату коштів боржника.
Скаржник вважає, що сплативши зобов`язання банкрута та вчинивши дії направлені на заміну конкурсного кредитора в справі №33/30 про банкрутство основного боржника, ліквідатор по факту направив кошти виручки від продажу майна на придбаний по номіналу безнадійного боргу банкрута та таким чином умисно наніс ТОВ «УК Львівський автонавантажувач» збиток в розмірі 4 011 614,36 грн.
Місцевий господарський суд, відмовляючи у задоволенні скарги вх. № 2070/19 від 30.07.2019, дійшов висновків, що заявником не доведено наявності підстав, якими обґрунтовано скаргу.
Вимоги апеляційної скарги в частині розгляду скарги вх. № 2070/19 від 30.07.2019 обґрунтовано тим, що суд проігнорував ухвалу від 23.03.2018, якою встановлено, що ліквідатори у справі не встановили і вже не можуть встановити майно, що є предметом договорів іпотеки, та з якою погодився суд апеляційної інстанції  у постанові від 25.08.2018; суд не надав належної оцінки доводам скаржника щодо відсутності згоди забезпеченого кредитора на продаж заставного майна у складі сукупних активів; категорично невірним є висновок суду про недоведення нанесення ліквідатором збитків боржнику в розмірі 4  011  614,36 грн., оскільки такий факт доведено у постанові Західного апеляційного господарського суду від 27.01.2020 у справі №33/30; суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги на бездіяльність ліквідатора від 2016 року у проведенні звірки з організатором аукціонів ТБ «Наша» та стягнення безпідставно утриманих коштів з боржника.
Ліквідатор, заперечуючи проти доводів апелянта в частині розгляду скарги вх. № 2070/19 від 30.07.2019 вказував, що розмір вимог ПрАТ «Оргхім» визнано ухвалою суду від 20.06.2011, вказана ухвала є чинною. 
30.01.2012, 24.02.2012, 30.08.2012 та 08.10.2012 ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» сплатило частині боргу перед ПрАТ «Оргхім» на загальну суму 545  040,00 грн. 
09.04.2019 ТзОВ «УК «ЛА» оплатило ПрАТ «Оргхім» суму в розмірі 6 918 967. 84 грн, з яких: 125 грн. судовий збір у справі про банкрутство ТзОВ «УК «ЛА», 4 057 506,84 грн погашення заборгованості ЗАТ «Львівський автонавантажувач» та 2  861 460,96 грн (3  406 500,96 грн – 545 040,00 грн) погашення заборгованості ВАТ ВНК «Розточчя СТ»).
Сума грошових вимог заставного кредитора становила на день погашення 6  918  967,84 грн., тоді як продаж іпотечного майна здійснено за 8  373  984,00 грн. Склад майна та сума грошових коштів від його продажу визначена на підставі протоколу ведення аукціону №1 від 07.12.2018, акту приймання-передачі №1 від 10.12.2018 та договору купівлі-продажу від 09.12.2018.
Ліквідатор зазначає, що подану скаргу не обґрунтовано жодним належним та допустимим доказом, а грошова вимога до ліквідатора не оплачена судовим збором.
Окрім того, ухвалою суду від 31.07.2019 відмовлено у задоволенні ТзОВ «ЛЗА» про перегляд за навовиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 про затвердження реєстру вимог кредиторів у справі №5015/118/11.
ПрАТ «Оргхім» станом на дату розрахунків був кредитором першої черги, права цієї особи як заставного кредитора підтверджуються матеріалами справи та визначаються самим скаржником.
Уповноважена особа учасників боржника у письмово викладених судових дебатах в частині розгляду скарги вх.№2070/19 від 30.07.2019 вказує на те, що здійснення ліквідатором оплати вимог ПрАТ «Оргхім», обов`язковість яких не була доведена, та без перевірки точного розміру таких вимог призвело до завдання банкруту збитку в розмірі 4  011  614,36 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської від 20.06.2011 у справі № 5015/118/11 визнано кредитором ПрАТ «Оргхім» у справі про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» на загальну суму 7 464 007,84 (7  463 882,84 грн основного боргу та 125 грн судових витрат). В мотивувальній частині даної ухвали суду встановлено, що заборгованість перед ПрАТ «Оргхім» виникла внаслідок майнової поруки по зобов`язаннях ЗАТ «Автонавантажувач» в сумі 4 057 506,84 грн  та майнової поруки по зобов`язаннях ВАТ ВНК «Розточчя СТ»  в сумі  3 406 500,96 грн.
30.01.2012 ВАТ ВНК «Розточчя СТ»  здійснило часткове погашення боргу перед ПрАТ «Оргхім» в сумі  136 260,00 грн.
24.02.2012 ВАТ ВНК «Розточчя СТ»  здійснило часткове погашення боргу перед ПрАТ «Оргхім» в сумі   136 260,00 грн.
30.08.2012 ВАТ ВНК «Розточчя СТ»  здійснило часткове погашення боргу перед ПрАТ «Оргхім» в сумі   136 260,00 грн.
08.10.2012 ВАТ ВНК «Розточчя СТ»  здійснило часткове погашення боргу перед ПрАТ «Оргхім»  в сумі 136  260,00 грн. 
Загальна сума погашення ВАТ ВНК «Розточчя СТ» боргу перед ПрАТ «Оргхім» склала 545 040,00 грн, з призначенням платежу – погашення зобов`язань 4 черги на виконання умов мирової угоди від 21.12.2011 року, яка укладалась у справі  № 21/35 про банкрутство ВАТ ВНК «Розточчя СТ» .
28.03.2019 на розгляд Господарського суду Львівської області надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011р. про визнання конкурсних вимог ПрАТ «Оргхім» та ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011р.  про затвердження реєстру вимог конкурсних кредиторів у справі №5015/118/11 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Укравтозапчастина» про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач».
Ухвалою суду від 31.07.2019 у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські заводи автомобілебудування» від 28.03.2019 за вх. № 863 про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 р. про визнання конкурсних вимог ПрАТ «Оргхім» та ухвали Господарського суду Львівської області від 20.06.2011 р.  про затвердження реєстру вимог конкурсних кредиторів у справі № 5015/118/11 відмовлено.
09.04.2019 ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» оплатило ПрАТ «Оргхім» суму в розмірі 6  918 967,84 грн, з яких 125 грн – судовий збір у справі про банкрутство ТзОВ «УК «ЛА», 4  057 506,84 грн – погашення заборгованості ЗАТ «Львівський автонавантажувач» та 2 861 460,96 грн (3     406 500,96 грн – 545 040,00 грн) – погашення заборгованості ВАТ ВНК «Розточчя СТ».
Розмір грошової вимоги ПрАТ «Оргхім» до ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» визначено ухвалою суду від 20.06.2011, чинною як на момент здійснення оплати кредитору, так і станом на момент розгляду скарг.
Відповідно до заяви від 24.03.2011 Приватним акціонерним товариством «Оргхім»  заявлено кредиторські вимоги на загальну суму 7  463 882,84 грн. (4 057      381,88 грн., як майнового поручителя (іпотекодавця) за зобов`язаннями ЗАТ «Автонавантажувач» за кредитним договором №1/157 від 19.08.2005 р. з урахуванням договору №1 про відступлення права вимоги від 09.10.2007 р.; 3  406 500,96 грн – за зобов`язаннями ВАТ ВНК «Розточчя СТ» згідно кредитного договору №1/158 від 19.08.2005 з урахуванням Договору №2 про відступлення права вимоги від 09.10.2007).  
Заява Приватного акціонерного товариства «Оргхім» про грошові вимоги до боржника ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський автонавантажувач» підтверджена кредитним договором №1/157 від 19.08.2005, договором №1 про відступлення права вимоги від 09.10.2007, кредитним договором №1/158 від 19.08.2005, договором №2 про відступлення права вимоги від 09.10.2007. Також заборгованість підтверджується ухвалою господарського суду Л/о від 28.09.10  у справі № 33/30, ухвалою господарського суду Л/о від 25.12.09 у справі №21/35 та рішенням господарського суду Л/о від 19.10.2010 у справі № 33/31. 
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку»:
-           іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом;
-          основне зобов`язання - зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою;
-          іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель.
У відповідності до ст. 11 Закону України «Про іпотеку»  у разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов`язанням.
Погашення боргу Приватного акціонерного товариства «Оргхім» здійснено ліквідатором за результатами продажу майна боржника, яке перебувало в іпотеці: нежитлових приміщень будівлі корпусу № 12  літ А-4, загальною  площею 37 017,3 кв.м., що розташовані за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, будинок № 321.  
Як вбачається з матеріалів справи, сума грошових вимог заставного кредитора – ПрАТ «Оргхім», у справі № 5015/118/11 на день їх погашення, становила 6     918     967,84 грн, а продаж іпотечного майна здійснено за  8  373 984,00 грн. Склад майна та сума грошових коштів від його продажу визначена внаслідок аукціону та на підставі протоколу проведення аукціону №1 від 07.12.2018 року, акту приймання – передачі №1 від 10.12.2018 та договору купівлі-продажу від 09.12.2018.
Погашення кредиторських вимог ПрАТ «Оргхім» здійснено ліквідатором на виконання ст. 31 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013) та відповідно до ухвали Господарського суду Львівської від 20.06.2011 у справі № 5015/118/11, якою визнано кредитором ПрАТ «Оргхім» у справі про банкрутство ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач», яка набрала законної сили.
Як вірно вказав суд першої інстанції в оскарженій ухвалі, факт оскарження дій ліквідатора, щодо розміру кредиторських вимог та визначення майна боржника, що підлягало реалізації не є підставою для зупинення здійснення погашення боргів перед кредитором, вимоги якого внесені в реєстр кредиторів.
Щодо стягнення з ліквідатора арбітражного керуючого Козія В.Ю. на користь боржника заподіяної шкоди у розмірі 4  011 614,36 грн, суд зазначає, що ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Для стягнення шкоди необхідна наявність протиправної поведінки (дії чи бездіяльності) особи, шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою, а також вини особи, яка заподіяла шкоду.
Колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суджу про те, що скаржником не доведено факту заподіяння шкоди в заявленому розмірі саме 4    011 614,36 грн через умисні дії (бездіяльність) та з вини ліквідатора ТзОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю.
Враховуючи наведене, доводи апелянта в частині розгляду скарги ТзОВ «Львівські заводи автомобілебудування» за вх. № 2070/19 від 30.07.2019 на дії ліквідатора Козія В.Ю. не знайшли підтвердження у матеріалах справи.

У скарзі за вх. № 680/19 від 07.03.2019 ПрАТ «ВНК «Розточчя СТ» просило усунути Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора.
Скарга мотивована тим, що ліквідатор Козій В.Ю. відмовився скликати та прийняти участь у зборах комітету кредиторів 23.11.2018, хоча вимога про його скликання належним чином та вчасно надана ліквідатору. Ліквідатор Козій В.Ю. протягом трьох місяців ухилявся від скликання зборів комітету кредиторів, на яких мав би надати звіт про хід ліквідаційної процедури та отримати оцінку свох дій комітетом кредиторів.
Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» посилається у скарзі на те, що усі докази зазначених протиправних дій ліквідатора долучені ним особисто у звітах про виконану роботу, які ліквідатор регулярно подає до суду.
На думку Приватного акціонерного товариства «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ», звіти ліквідатора є витягами з журналу вхідної/вихідної кореспонденції, яку ліквідатор готує для дезінформації про свої реальні дії, не можуть слугувати повноцінною заміною звіту ліквідатора комітету кредиторів. 
Приватне акціонерне товариство «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» вважає, що ухилення ліквідатора від скликання загальних зборів кредиторів та зборів комітету кредиторів є однією із підстав усунення ліквідатора від виконання обов`язків.
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної скарги.
Вимоги апеляційної скарги в частині розгляду скарги за вх. № 680/19 від 07.03.2019 обґрунтовано тим, що ліквідатор Козій В.Ю. ігнорує обов`язок скликати збори кредиторів скаржник вказує, що у матеріалах справи відсутні докази відмови ПАТ «Оргахім» - ініціатора скликання загальних зборів кредиторів від вимоги до ліквідатора про скликання зборів з метою обрання комітету кредиторів у новому складі. На час подання скарги 07.03.2019 на розгляді суду знаходилась заява голови комітету кредиторів ПАТ «Оргхім» від 26.11.2018 (розглянута та задоволена ухвалою від 29.01.2020) про усунення ліквідатора Козія В.Ю. від виконання обов`язків. 
Суд, прийнявши до уваги позицію ліквідатора про те, що ініціатор скликання загальних зборів голова комітету кредиторів та представник кредитора з розміром вимог понад 30% усіх заявлених вимог не звернувся повторно із вимогою скликати збори кредиторів, суд безпідставно відмовив у задоволенні скарги та визнав правомірними дії ліквідатора. Ця хибна позиція суперечить також ухвалі суду від 29.01.2020, якою задоволено клопотання комітету кредиторів від 23.11.2018 усунути ліквідатора Козія В.Ю. та ухвалам, якими суд зобов`язував ліквідатора повторно скликати загальні збори кредиторів з метою сформувати комітет кредиторів. Ці ухвали Козій В.Ю. так і не виконав.
Ліквідатор, заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначає, що вважає дану скаргу необґрунтованою, виходячи із наступного. 
Згідно з вимогами ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» збори кредиторів на вимогу комітету кредиторів або окремих кредиторів скликаються арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) протягом двох тижнів з дня надходження письмової вимоги про їх скликання. Даною нормою закону передбачено, що кредитор має право ініціювати скликання зборів кредиторів, а не комітету кредиторів, і сам комітет кредиторів скликається виключно арбітражним керуючим, а не кредиторами. 
Ліквідатор вказує, що на листи ПрАТ «Оргхім» від 09.11.2018 та 17.11.2018 останнім надіслано лист-відповідь від 21.11.2018 ПрАТ «Оргхім» та членам комітету кредиторів банкрута, в яких зазначено, що ліквідатор перебуває на лікарняному, і питання про скликання комітету кредиторів буде вирішуватись після виходу ліквідатора із лікарняного, також кредитора було повідомлено що у нього немає повноважень скликати комітет кредиторів, оскільки таким правом наділений лише ліквідатор. Натомість, кредитори всупереч ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» оформили протокол від 23.11.2018, який не може вважатись протоколом оформленим внаслідок засідання комітету кредиторів. Ліквідатор вважає, що протокол від 23.11.2018 не може змінювати права та обов`язки сторін справи № 5015/118/11.
Також, ліквідатор посилається на те, що 07.12.2018 відбувся аукціон із продажу майна, на ліквідаційному рахунку боржника достатньо коштів для погашення всіх вимог кредиторів, ним направлено листи кредиторам про надання банківських реквізитів, на які не отримано відповіді.
Із врахуванням результатів аукціону, ліквідатор вважає, що ним вжито всіх необхідних заходів щодо захисту прав кредиторів та божника у справі № 5015/118/11 так, як боржник здійснить погашення усієї наявної заборгованості перед цими кредиторами і як наслідок відновиться його платоспроможність. 
Ліквідатор звертає увагу, що ПрАТ «Оргхім», який був ініціатором скликання зборів комітету кредиторів, не подав жодної скарги на дії ліквідатора, не ставив жодної вимоги про скликання таких зборів на іншу дату. 
Також, ліквідатор зазначає, що вимоги ПрАТ «Оргхім» погашені повністю, у зв`язку із чим, на думку ліквідатора, його повноваження як учасника у справі є припиненими.
Окрім того, вимоги ПрАТ «Оргхім» та ПрАТ «ВНК Розточчя СТ» погашені повністю, тому дії ліквідатора у справі № 5015/118/11 не можуть порушувати права цих осіб, а постановою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2020 у справі №5015/118/11 встановлено відсутність підстав для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень. Комітет кредиторів ТОВ «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» своїм рішення від 24.07.2020 підтвердив, що ліквідатор діяв в інтересах боржника та всіх кредиторів.
Колегія суддів зазначає, відповідно до частини 1-2 ст. 16 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції до 19.01.2013) протягом десяти днів після винесення  ухвали  за результатами попереднього засідання господарського суду розпорядник майна повідомляє кредиторів згідно з реєстром  вимог кредиторів та уповноважену особу акціонерів або учасників товариства з обмеженою чи додатковою відповідальністю про місце і час проведення зборів кредиторів та організовує їх проведення. Учасниками зборів кредиторів  з правом вирішального голосу є кредитори,  вимоги яких включені до реєстру  вимог кредиторів. У зборах можуть брати  участь  представник  працівників боржника, уповноважена особа акціонерів або учасників товариства з обмеженою чи додатковою  відповідальністю,  арбітражний  керуючий  з правом дорадчого голосу. Збори кредиторів  вважаються  повноважними  незалежно  від кількості  голосів кредиторів, які беруть участь у зборах,  якщо всіх кредиторів  було  письмово повідомлено  про  час  і місце проведення  зборів  відповідно  до  частини  першої цієї  статті. Кількість голосів кредиторів визначається  відповідно  до  частини четвертої цієї статті. 
Згідно з ч. 3 ст. 16 Закону збори  кредиторів скликаються арбітражним керуючим за його ініціативою  або  ініціативою   комітету   кредиторів   чи   інших кредиторів,  сума  вимог яких складає не менше однієї третини всіх вимог,  включених до реєстру вимог кредиторів,  або за ініціативою однієї третини кількості голосів кредиторів. Збори кредиторів  на  вимогу  комітету кредиторів або окремих кредиторів скликаються арбітражним керуючим (розпорядником  майна, керуючим  санацією,  ліквідатором)  протягом  двох  тижнів  з  дня надходження письмової вимоги про їх скликання.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.11.2018 ліквідатором Козієм В.В. направлено листи на адресу ПрАТ «Оргхім» та членів комітету кредиторів, в якому на звернення від 09.11.2018 та 17.11.2018 про скликання зборів комітету кредиторів та зборів кредиторів ТзОВ «УК «ЛА» в яких повідомляє, що ліквідатор перебуває на лікарняному у зв`язку з хворобою, ліквідатором буде прийнято рішення про скликання зборів кредиторів банкрута в порядку, передбаченому законом після закінчення лікування. Також, у листі ліквідатор вказує на те, що Законом  України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що кредитор має право ініціювати скликання зборів кредиторів, а не комітету кредиторів.
Матеріали справи свідчать про те, що ліквідатором після отримання вимоги кредитора ПрАТ «Оргхім» не вжито дій зі скликання зборів кредиторів у визначений законом строк у зв`язку з перебуванням на лікарняному, про що повідомлено кредиторів ТзОВ «УК «ЛА».
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що скаржником не надано доказів порушення ліквідатором норм Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», які б призвели до порушення прав кредиторів у справі. Посилання скаржника на те, що ліквідатором не скликаються збори комітету кредиторів протягом трьох місяців та не подаються звіти про виконану роботу не знаходять підтвердження в матеріалах справи. Останній комітет кредиторів перед зверненням ПрАТ «Оргхім» проведений ліквідатором 01.11.2018 та в матеріалах справи наявні звіти ліквідатора про виконану роботу.
Слід зазначити, що нескликання зборів кредиторів банкрута ліквідатором не є самостійною безумовною підставою для усунення арбітражного керуючого Козія В.Ю. від виконання обов`язків ліквідатора. 
З огляду на наведене, доводи апелянта в частині  розгляду скарги  за вх. № 680/19 від 07.03.2019 ПрАТ «Виробничо-наукова компанія «Розточчя СТ» на дії ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Львівський Автонавантажувач» арбітражного керуючого Козія В.Ю. не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.
Слід зазначити, що з огляду на тривалість розгляд скарг на дії та бездіяльність учасників провадження у справі про банкрутство колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апелянта стосовно неповного дотримання місцевим господарським судом принципу розумності строків розгляду, водночас, у цьому конкретному випадку слід врахувати складність справи, велику кількість поданих процесуальних заяв та позовних заяв, вимоги яких частково обґрунтовано спільними підставами або розгляд яких є взаємопов`язаним та взаємозалежним, тривалість та складність процедур банкрутства, одночасно врегульованих Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції чинній до 2013 року та в редакції, чинній після 2013 року, а також зважити на процесуальну поведінку сторін. Колегія суддів зауважує, що розгляд скарг суд першої інстанції розпочав не у 2021 році як стверджує апелянт, адже скарги було прийнято до розгляду відповідними ухвалами суду в порядку їх надходження, щодо кожної скарги надходили численні доповнення, пояснення та заперечення. Окрім того, тривалий розгляд справи також пояснюється неодноразовим апеляційним та касаційним оскарженням судових рішень та направленням матеріалів справи до судів відповідних інстанцій.  
Враховуючи встановлені обставини справи, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваної ухвали, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «ВНК Розточчя СТ» від 22.07.2021 (вх.ЗАГС. №01-05/2524/21 від 26.07.2021) – відмовити.
            2. Ухвалу Господарського суду Львівської області від 07.07.2021 у справі №5015/118/11 – залишити без змін.
            3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, покласти на скаржника.

          Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.
          
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

          Повний текст постанови складено 14.02.2022.

Головуючий   суддя                                                  Желік М.Б. 

                              суддя                                                   Галушко Н.А.

                                суддя                                                     Орищин Г.В.