справа № 754/7745/20                                       головуючий у суді І інстанції Клочко І.В.
провадження № 22-ц/824/1294/2022             суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 січня 2022 року                                                                                  м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів, -
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив визнати дії відповідача такими, що порушують права споживача в частині виконання п. 9 договору, ст. 58 Конституції України, ч. 1 ст. 629 ЦК України, п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживача», відновити становище, що існувало до порушення; за умисне невиконання ст. 9 договору, п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 629 ЦК України примусово стягнути з відповідача незаконно отримані кошти у розмірі ста відсотків вартості наданої послуги в сумі 10 321 грн. 60 коп.; визнати, що необов`язковість, свавілля і самоуправство, зловживання монопольним становищем на свою користь з боку відповідача завдає позивачу моральної шкоди, яка базується на невиконанні з боку відповідача чинного договору, законів України, що означає зневагу до прав споживачів, яку позивач оцінює в розмірі 3 500 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2018 року між позивачем, як власником квартири, та КП «Київтеплоенерго» за посередництвом концерну «Центр комунальних послуг» укладено письмовий договір для надання послуг з централізованого опалення та центрального постачання гарячої води та прийнято на комерційний облік абонентський вузол обліку тепла з лічильником. У рахунку-повідомленні Центру комунальних послуг про нарахування за комунальні послуги на абонентський номер позивача НОМЕР_1 станом на 01 листопада 2018 року в рядку централізоване опалення в графі поточні вказані первинні показники лічильника - 0,004 Гкал. При чому, ОСОБА_1 зазначає, що в попередньому рахунку станом на 01 жовтня 2018 року значилася переплата за опалення та гарячу воду відповідно 1 898 грн., 733 грн. 79 коп. При передачі абонентів від ПАТ «Київенерго» в 2018 року загальна сума вказаних коштів в розмірі 2 631 грн. 79 коп. не була врахована відповідачем при передачі абонентів і в подальшому не списувалася при розрахунках за послуги. Перед початком опалювального сезону відповідач листом від 04 жовтня 2012 року висловив претензії, що не відповідають тексту договору, безпідставно опираючись на постанову Кабінету Міністрів України № 829 від 10 жовтня 2018 року, яка на час складання договору не була чинною. При цьому, відповідач за опалювальний сезон 2019-2020 року в порушення ст. 9, 16 договору, нараховує плату не по тарифам, а по нормам, встановленим Національною комісією державного регулювання у сферах комунальних послуг. Для припинення вказаних порушень позивачем була направлена відповідачу скарга 12 листопада 2019 року, відповідь на яку була отримана з порушенням терміну відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Відповідач у своїх діях зловживає монопольним становищем та неможливістю позивача отримати послугу від іншого виконавця, оскільки фіксує показники лічильника тепла станом на 01 травня 2020 року - 3,357 Гкал замість отриманого позивачем тепла - 1,750 Гкал. Відповідач безпідставно отримав з державного бюджету 111 779 грн. 50 коп., враховуючи 75 % знижку позивача, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів та гарантії їх соціального захисту».
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що неправомірними діями відповідача порушені права позивача як споживача. Від послуг відповідача, що є природньою монополією, у виробництві і наданні послуг в м. Києві позивач не може відмовитися. Позивач отримав лист від відповідача з вимогою надати акт обстеження згідно Правил, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 829 від 10 жовтня 2018 року, та з  погрозою, що у разі невиконання буде здійснювати нарахування за спожиту послугу без врахування показань вузлів розподільного обліку теплової енергії. Протиправні дії виконавця відображені відсутністю наданих показань лічильника в рядку «ЦО» рахунку за 01 листопада 2019 року. Позивач звертався зі скаргою до відповідача з вимогою припинити неправомірні дії. Відповідь на скаргу була надана з порушенням строків та не містить розгляду по суті. Відповідач протиправно зняв з комерційного обліку лічильник тепла і нарахував сплату протягом сезонів 2019-2020 та 2020-2021 років по нормам (нормативам), а не по тарифам, чим порушив права та законні інтереси споживача. Під час розгляду справи суд не дослідив та не оцінив повною мірою наявні докази, не визначив їх належність і достовірність.     
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Київтеплоенерго» зазначає, що у житловому будинку по АДРЕСА_1 функціонує система опалення, в якій відбувається підключення опалювальних пристроїв від подавальних стояків вертикального типу. Технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії при зазначеній схемі відсутня. У квартирі позивача подача теплоносія здійснюється за вертикальною системою, а тому у неї можливим є влаштування приладів розподілювачів, а не вузлів розподільного обліку теплової енергії. Позивач був належним чином повідомлений про зміни, які будуть відбуватися у системі опалення його будинку. Позивачем не надано доказів порушення його прав та інтересів відповідачем.         
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено,що 12 серпня 2018 року між КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» та ОСОБА_1 укладено договір № 164039100280100 про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (а.с.3-4).
Відповідно до копії акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення від 03 липня 2018 року, слюсар ОСОБА_2 в присутності споживача ОСОБА_1 встановив засіб обліку Cross № 18013019, 2018 року випуску (а.с.5).
У листі КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» структурний підрозділ «Енергозбут» № 30/1/1/4550 від 04 жовтня 2019 року, з метою приведення порядку ведення обліку кількості спожитих послуг та порядку нарахування плати за спожиті послуги з централізованого опалення у відповідність до вимог чинного законодавства, КП «Київтеплоенерго» запропонував ОСОБА_1 надати акт обстеження із відповідним висновком, складений у відповідності до вимог п. 4 Порядку суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з метою підтвердження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку у квартирі ОСОБА_1 (а.с.6).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовна заява є необґрунтованою.
Апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до вимог ст. 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо, зокрема, при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та КП «Київтеплоенерго» було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, у пунктах 9, 16 якого зазначено, що оплата послуг за показаннями квартирних засобів обліку проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору гарячої води у квартирі незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 Правил, згідно з яким у разі несправності засобів обліку гарячої води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання та/або випадків, коли квартирні засоби обліку не знаходяться на абонентському обліку виконавця або зняті з нього. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. За наявності у квартирі засобів обліку гарячої води і теплової енергії справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків, передбачених Правилами і договором на встановлення засобів обліку.
Судом встановлено та відповідачем не заперечується, що у квартирі позивача було встановлено лічильник обліку теплової енергії та прийнято його на комерційний облік КП «Київтеплоенерго». 
Не дивлячись на наявні між сторонами договірні правовідносини, КП «Київтеплоенерго» в односторонньому порядку, без погодження зі споживачем, керуючись постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2018 року № 829 «Про затвердження Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії» почало здійснювати нарахування за спожиту послугу з централізованого опалення без урахування показань вузлів розподільного обліку теплової енергії та перевело оплату послуг за нормами споживання. 
Разом з тим, зі змісту вказаної постанови вбачається, що вона не передбачає права виконавця послуг застосовувати її до тих правовідносин, які виникли до її прийняття. Також зазначена постанова не передбачає право виконавця послуги з централізованого опалення в односторонньому порядку знімати з обліку раніше встановлені в квартирах споживачів лічильники теплової енергії.
Постанова Кабінету Міністрів України № 829 була прийнята 10 жовтня 2018 року та встановлює нові підстави та порядок встановлення лічильників теплової енергії, які застосовуються з моменту набуття нею чинності.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акта планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. 
Враховуючи, що між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, який є чинним,  відповідач не ставив питання про його розірвання, одностороння відмова від виконання зобов`язань за цим договором не допускається.
За таких умов, КП «Київтеплоенерго» не мало права нараховувати позивачу плату за централізоване опалення по нормативах (нормах) споживання.
У даному випадку апеляційний суд вважає  за необхідне зазначити, що у відповідності до вимог ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Отже, відповідач, вважаючи що є законодавчо встановлені підстави до розірвання чи зміни договору, в силу вимог зазначених норм, повинен був узгодити питання такого розірвання чи зміни з споживачем та отримати згоду останнього.
У разі не досягнення згоди з зазначеного питання, відповідач у відповідності до вимог ч. 2 с. 651 ЦК України не був позбавлений права на звернення до суду з вимогами про розірвання чи зміну договору, якщо вважав, що облік отримуваної позивачем теплової енергії за допомогою лічильника є неможливим через зміни в законодавстві.
Зазначених вимог закону КП «Київтеплоенерго» не дотрималося та користуючись своїм монопольним становищем, в односторонньому порядку зняло з обліку, раніше прийнятим ним, тепловий лічильник споживача, заблокувавши позивачу можливість вносити відповідні показники.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що наявні правові підстави для визнання неправомірними дії КП «Київтеплоенерго» щодо нарахування позивачу плати за централізоване опалення по встановленим Національною комісією державного регулювання у сферах комунальних послуг нормативах (нормах) споживання та зобов`язання відповідача нараховувати  ОСОБА_1 оплату послуг опалення по тарифах з врахуванням показань раніше взятого на облік лічильника обліку теплової у відповідності до п. 9 договору, укладеного між сторонами 12 серпня 2018 року.
Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача до державного бюджету коштів в сумі 10 321 грн. 60 коп. та стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Кошти у розмірі 10 321 грн. 60 коп. були отримані КП «Київтеплоенерго» з державного бюджету. Відповідний державний орган не звертався до відповідача з вимогою про їх повернення та не уповноважував на це позивача. 
  Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ОСОБА_1 не надав суду жодних доказів того, що діями відповідача йому було заподіяно моральну шкоду.  
Враховуючи вищезазначене, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права з прийняттям постанови по суті позовних вимог.  
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі позовної зави та апеляційної скарги, з урахуванням вимог, які підлягають задоволенню апеляційним судом, сплаті підлягав судовий збір на загальну суму 4 204 грн. (1 681,6+2 522,4). Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а позивач звільнений від сплати судового збору, на користь держави з відповідача підлягає стягненню судовий збір у зазначеному розмірі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2021 року скасувати та прийняти постанову.
Позов  ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» щодо нарахування ОСОБА_1 плати за централізоване опалення по встановленим Національною комісією державного регулювання у сферах комунальних послуг нормативах (нормах) споживання. 
Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» нараховувати  ОСОБА_1 оплату послуг опалення по тарифах з врахуванням показань раніше взятого на облік лічильника обліку теплової енергії CROSS № 18013019 2018 року випуску у відповідності до п. 9 договору 164039100280100, укладеного з ОСОБА_1 12 серпня 2018 року.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», місце знаходження - пл. І. Франка, 5, м. Київ, ідентифікаційний код 40538424, в дохід держави судовий збір у розмірі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири) гривні. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

Головуючий                                                                     Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                           Кашперська Т.Ц.
                                                                
 Яворський М.А.