ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1739/22 Справа № 199/2428/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - ЯКИМЕНКО Л. Г. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ПрАТ СК «Глобал Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ПРАТ СК «Глобал Гарант» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 03 серпня 2020 року о 10:30 годині на а/д Харків-Сімферополь 431 км. відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Scoda», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Land Rover», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ..
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.
За результатом вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди інспектором СРПП №4 Якимівським ВП лейтенантом поліції Заболотнім В.В. складено протокол про адміністративне правопорушення ОБ №064881 від 03 серпня 2020 року у відношенні ОСОБА_3 ..
Вищевказаний протокол про адміністративне правопорушення передано на розгляд до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, адміністративна справа №199/5512/20.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03 серпня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 03 серпня 2020 року о 10:30 годині на а/д Харків-Сімферополь 431 км., керуючи автомобілем «LAND ROVER», в порушення п грудня 3 Правил дорожнього руху, під час виникнення перешкоди не зменшив швидкість до повної зупинки, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем «Skoda». У результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Під час судового розгляду вищевказаного протоколу було проведено автотехнічну експертизу, за результатом якої було встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «LAND ROVER», повинен був діяти згідно з вимогами п.14.6 а Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «LAND ROVER», визначалася виконанням ним вимог п.14.6 а ПДР України, і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії водія автомобіля «LAND ROVER», при заданому механізмові пригоди, не відповідали вимогам п.14.6 а Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Таким чином, в межах судового розгляду протоколу про адміністративне правопорушення було встановлено, що саме діями відповідача ОСОБА_3 було нанесено шкоду транспортному засобу, який належить позивачу.
Після дорожньо-транспортної пригоди автомобіль Хенселмаера Мартіна отримав пошкодження, які унеможливили його самостійний рух, у зв`язку з чим позивач був змушений викликати евакуатор для транспортування автомобіля до станції технічного обслуговування та проведення подальших ремонтних робіт, послуги евакуації транспортного засобу склали 6000,00 грн..
Після передання транспортного засобу до станції технічного обслуговування, а саме до ТОВ «Автотрейдинг-Дніпро», який є офіційним представником з обслуговування автомобілів «Scoda», ОСОБА_1 було надано послуги щодо відновлення та ремонту його автомобіля на загальну суму 81705,32 грн..
Після того, як ОСОБА_1 повернувся до Німеччини на відремонтованому автомобілі, в нього виникла необхідність у додатковому ремонті транспортного засобу, оскільки спеціалістами не було здійснено відновлення підвіски двигуна. Вартість даних робіт склала 257,46 Євро, що еквівалентно 8654,91 грн..
Загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Scoda», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 90330,23 грн..
У зв`язку з тим, що транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди отримав пошкодження, які унеможливили його подальший самостійний рух, а позивач був змушений повернутися до місця свого постійного проживання, ним було понесено додаткові витрати. Крім того, ОСОБА_1 мав додаткові витрати на повернення до України для того, аби забрати свій автомобіль після його відновлення. Загальна сума понесених позивачем витрат становить: 11715,84 грн. + 234,78 Євро = 19 547, 47 грн.
Також позивач зазначив, що згідно з Полісом №АО/436002 від 09 вересня 2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПРАТ СК «Глобал Гарант». Страхова сума за шкоду, заподіяну майну, передбачена вищевказаним полісом у розмірі 100000 грн. Розмір франшизи становить 2000,00 грн..
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути матеріальну шкоду у загальному розмірі 117877,70 гривень, з яких: суму страхового відшкодування у розмірі 98000,00 грн. стягнути з ПРАТ СК «Глобал Гарант»; решту коштів, що підлягає відшкодуванню, у розмірі 19877,70 гривень стягнути з ОСОБА_3 ..
Рішенням  Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем належних та допустимих доказів наявності вини відповідача щодо завдання шкоди внаслідок ДТП не надані, а також в судовому засіданні вина ОСОБА_3 не підтверджена будь-яким судовим рішенням, не підтверджена наявність його протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, тому відсутні правові підстави для покладання на ОСОБА_3 відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 03 серпня 2020 року о 10:30 годині на а/д Харків-Сімферополь 431 км. відбулась дорожньо-транспортна пригода між автомобілем «Scoda», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем «Land Rover», д.н.з НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 ..
Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні ушкодження.
На місці ДТП працівниками патрульної поліції складено адміністративні матеріали відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , які в подальшому передано до суду задля вирішення питання притягнення їх до адміністративної відповідальності.
Постановою Якимівського районного суду Запорізької області від 20.10.2020 року ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340 гривень.
Постановою Запорізького апеляційного суду від 17 вересня 2021 року вказану постанову залишено без змін.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Вказаною постановою встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 03 серпня 2020 року слідує, що ОСОБА_3 03 серпня 2020 року о 10:30 годині на а/д «Харків-Сімферополь» 431 км., керуючи автомобілем «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , в порушення п. 12.3 Правил дорожнього руху, під час виникнення перешкоди не зменшив швидкість до повної зупинки, внаслідок чого спричинив зіткнення з автомобілем «Skoda», н.з. НОМЕР_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Як слідує зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_3 притягається до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП через порушення ним вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху.
Згідно з висновком експерта №19/104-9/2/1195 від 25 листопада 2020 року за результатами проведення судової автотехнічної та фототехнічної експертизи, яка була проведена в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти згідно до вимог п.14.6 «а» Правил дорожнього руху України. Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 визначалася виконанням ним вимог п. 14.6 «а» ПДР України, і в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили б йому виконати їх. Дії водія автомобіля «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , при заданому механізмові пригоди, не відповідали вимогам п.14.6 «а» Правил дорожнього руху, що, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної пригоди. З технічної точки зору, у даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не визначалися виконанням вимог п грудня 3 Правил дорожнього руху.
Відповідно до ч.ч. 3, 6 ст.82 ЦПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Позивач вказує, що загальна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Scoda», д.н.з. НОМЕР_2 , склала 90330,23 грн.. Крім цього, позивачем було понесено додаткові витрати на повернення до України для того, щоб забрати свій автомобіль після його відновлення, загальна сума яких складає 19547,47 грн., та втрати на евакуацію транспортного засобу у розмірі 6000,00 грн..
Позивач вважає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду має ОСОБА_3 , оскільки шкода завдана з його вини, що підтверджується висновком експерта №19/104-9/2/1195 від 25 листопада 2020 року за результатами проведення судової автотехнічної та фототехнічної експертизи, яка була проведена в рамках розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 , яким встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «LAND ROVER», н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п.14.6 «а» Правил дорожнього руху України.
Згідно з полісом №АО/436002 від 09 вересня 2019 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПРАТ СК «Глобал Гарант».
Відповідно до вказаного полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, передбачена у розмірі 100000 грн. Розмір франшизи становить 2000 грн..
Представником позивача ОСОБА_2 19.02.2021 року направлено до ПРАТ СК «Глобал Гарант» та ОСОБА_3 вимогу про погашення майнової шкоди (а.с.28).
Відповідно до роздруківки листа адміністративного помічника дирекції ПРАТ СК «Глобал Гарант» від 06 квітня 2021 року, у виплаті страхового відшкодування представнику позивача, - відмовлено у зв`язку з тим, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року на підставі п.1) ч.1 ст.247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП, - закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с.73).
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем належних та допустимих доказів наявності вини відповідача щодо завдання шкоди внаслідок ДТП не надані, а також в судовому засіданні вина ОСОБА_3 не підтверджена будь-яким судовим рішенням, не підтверджена наявність його протиправної поведінки та причинно-наслідкового зв`язку між такою поведінкою та шкодою, тому відсутні правові підстави для покладання на ОСОБА_3 відповідальності у вигляді відшкодування шкоди, заподіяної майну позивача, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
При цьому, підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187,1188 ЦК України.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Частиною першою статті 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує: шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.
Відповідно до п. 36.3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб.
За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" судам надані такі роз`яснення: розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні позовної заяви, оскільки в межах адміністративної справи № 199/5512/20 висновком судової експертизи встановлена вина водія ОСОБА_3 в порушенні п. 14.6 ПДР, що знаходиться в причинному зв`язку з настанням ДТП, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки ці обставини не встановлюють вини відповідача, тоді як постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2020 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст.124 КУпАП - закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Належних та допустимих доказів того, що саме внаслідок порушення правил ПДР ОСОБА_3 сталася ДТП, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -  ОСОБА_2  - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2021 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко