ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2167/22 Справа № 206/4252/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маштак К. С. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
03 лютого 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Свистунової О.В.         
суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.
за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою  Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради 
на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року 
по справі за позовом Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_1 , яка також є законним представником відповідачів ОСОБА_2 , 2010 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження, треті особи: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання, - 

В С Т А Н О В И Л А:
       У липні 2018 року комунальний заклад «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради (далі - КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка також є законним представником: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради, Департамент адміністративних та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради, про виселення та зняття з реєстрації місця проживання.
       Позовна заява мотивована тим, що КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового й медичного обслуговування. Відповідно до установчих документів, його майно є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та закріплюється за ним на правах оперативного управління, шляхом володіння та користування майном.
       Позивач зазначав, що 06 жовтня 1992 року Дніпропетровським обласним відділом соціального забезпечення ОСОБА_1 було видано путівку для зарахування її на повне державне утримання КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, як дочки ОСОБА_6 , який помер у 2016 році, та ОСОБА_7 , яка проживала у пансіонаті ще з 1980-х років та знаходилася на повному державному забезпеченні, як особа з І та ІІ групою інвалідності.
       Фактично, ОСОБА_1 проживала в пансіонаті з народження. Після досягнення нею повноліття, позивачем її було повідомлено про те, що її було знято з повного державного забезпечення, а також було запропоновано їй добровільно вирішити питання, щодо свого виселення та зняття її з реєстрації за місцем проживання.
       Зазначав, що у 2008 році відповідачка виїхала з пансіонату та понад вісім років проживала за іншою адресою, лише періодично відвідувала свою матір, проте, з реєстраційного обліку за місцем своєї реєстрації не знялась.
       У червні 2017 року, під час одного із відвідань матері, ОСОБА_1 разом зі своїми чотирма неповнолітніми дітьми, незаконно, без будь-яких правових підстав, порушуючи статут закладу, залишилась у пансіонаті, самовільно зайнявши ще і іншу двомісну кімнату на третьому поверсі, блоку «Б».
       З урахуванням викладеного, КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради просив суд усунути йому перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_1 , та її неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2010 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження, та зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
       Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року у задоволенні позову КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради відмовлено.
       Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було доведено обґрунтованості підстав посилання у позові на статут закладу та норми статей 319, 321, 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того,
що право користування ОСОБА_1 спірним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей із вказаної кімнати, як вважав суд першої інстанції, є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла та порушенням з боку держави на забезпечення інтересів дитини.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року апеляційну скаргу КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради залишено без задоволення. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року залишено без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що відповідачка, проживаючи у житлових кімнатах разом зі своїми дітьми, не порушує права позивача, який не є власником цієї будівлі і здійснює лише оперативне управління, що не дає йому прав відповідно до статей 319, 321, 391 ЦК України заявляти позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном, шляхом виселення ОСОБА_8 разом з її дітьми. Крім того, відповідачка працевлаштована у КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат».
       Суд апеляційної інстанції вважав, що виселення малолітніх дітей
 ОСОБА_1 разом із матір`ю є очевидним порушенням інтересів дітей,
що суперечить положенням національного та міжнародного законодавства.
       Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного Цивільного Суду 04 листопада 2020 року касаційну скаргу комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради задоволено частково.
       Постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 лютого 2019 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
       Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином пропорційності виселення відповідачів зі спірного житлового приміщення, не дослідив обставин щодо наявності у батька дітей іншого житла, в якому зареєстроване місце проживання неповнолітніх, умов для проживання дітей та їх розвитку у житлі, в якому вони зареєстровані та у якому за ними зберігається право проживання, а також, чи перестали існувати правові підстави для користування спірним житлом відповідачами, які, на думку позивача користуються таким приміщенням незаконно. 
       В апеляційній скарзі КЗ "Дніпропетровський геріатричний пансіонат", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не доведені обставини, що мають значення для справи.
       Також, скаржник зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.
       Згідно з частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Згідно з положенням частини 2 статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

       Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       
       Встановлено, що 06 жовтня 1992 року Дніпропетровським обласним відділом соціального забезпечення за № 686 на ім`я ОСОБА_1 , 1990 року народження, було виписано путівку у Дніпропетровський будинок-інтернат, розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Гаванська, 15. У путівці наявна інформація про батьків ОСОБА_1 , зокрема: матір - ОСОБА_7 та батька - ОСОБА_6 , які на підставі наказу директора № 197 з 07 жовтня 1992 року були прийняті на повне забезпечення (а. с. 9).

       Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 18).
       23 травня 2008 року назву Дніпропетровський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів було змінено на КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, відповідно до витягу з рішення Дніпропетровської обласної ради № 402-15/У.
       Згідно із статутом КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, затвердженим рішенням Дніпропетровської обласної ради від 28 жовтня 2016 року № 106-6/VІІ (у новій редакції), КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради є стаціонарною соціально-медичною установою, призначеною для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового й медичного обслуговування (а. с. 19-32).
       Відповідно до пунктів 3.1., 3.4. статуту заклад є юридичною особою. У своїй діяльності керується чинним законодавством України, статутом, рішенням органу управління майном, розпорядженнями голови обласної ради, внутрішніми документами закладу.
       Згідно із пунктами 4.1., 4.2., 4.5. статуту майно закладу становлять основні фонди та обігові кошти, а також цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі закладу. Майно закладу є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області та закріплюється за ним на правах оперативного управління. Здійснюючи право оперативного управління, заклад володіє, користується зазначеним майном, вчиняючи щодо нього дії, які не суперечать чинному законодавству, статутові. Розпорядження закріпленим за закладом майном здійснюється з дозволу органу управління майном у порядку, що встановлений чинним законодавством України. З дозволу органу управління майном заклад має право здавати юридичним та фізичним особам у оренду майно в порядку, встановленому чинним законодавством України та органом управління майном.
       Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно
від 20 грудня 2010 року будівлі та споруди КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 , є комунальною власністю територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області, в особі Дніпропетровської обласної ради (а. с. 101).
       Пунктом 3.22 Положення про Дніпропетровський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, затвердженого наказом Головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації від 10 травня 2002 року № 87, після досягнення 18-річного віку діти, які народились від батьків, мешканців будинку-інтернату, відраховуються з будинку-інтернату (а. с. 33-39).
       27 травня 2008 року листом за № 2-31 Дніпропетровським будинком-інтернатом для громадян похилого віку та інвалідів ОСОБА_1 було повідомлено про те, що з ІНФОРМАЦІЯ_9 року, у зв`язку із досягненням повноліття, вона знята з державного забезпечення. Поставлено питання, щодо відрахування ОСОБА_1 з пансіонату (а. с. 10).
       11 грудня 2017 року КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради звертався до Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації з проханням розглянути питання щодо надання допомоги у виділенні кімнати в соціальному гуртожитку ОСОБА_1 та її неповнолітнім дітям з подальшим зняттям її з реєстрації за адресою пансіонату (а. с. 11-12).
       04 грудня 2017 року КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради звертався до Управління - служби
у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради з метою забезпечення належного догляду за неповнолітніми дітьми ОСОБА_1 , адміністрація геріатричного пансіонату просила розглянути питання щодо відібрання дітей від матері без позбавлення батьківських прав, через неможливість забезпечити належний догляд своїм неповнолітнім дітям (а. с. 13).
       04 липня 2018 робочою групою, призначеною на підставі наказу виконуючої обов`язки директора Департаменту соціального захисту населення Сливною В.О. без номеру та дати, для перевірки умов проживання та підстав перебування сім`ї ОСОБА_1 у КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради, було встановлено, що ОСОБА_1 та її діти перебувають у пансіонаті без законних підстав, умови проживання ОСОБА_9 незадовільні, умови проживання неповнолітніх дітей в пансіонаті може становити загрозу їх життю та здоров`ю. Останнє місце роботи ОСОБА_1 - КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради. 
Рішенням виконавчого комітету Самарської районної у місті Дніпрі ради від 18 травня 2018 року № 147 ОСОБА_1 було відмовлено у постановці на квартирний облік, у зв`язку із реєстрацією та проживанням у КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради та відсутністю реєстрації дітей (а. с. 56-60).
       З 01 жовтня 2018 року адреса місця проживання ОСОБА_2 , 2010 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідними довідками про реєстрацію місця проживання особи (а. с. 78-81).
       Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради у відповідь на запит № 1-270 КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради від 04 грудня 2017 повідомило, що правові підстави для відібрання у ОСОБА_1 її малолітніх дітей відсутні. Разом із тим повідомлено, що ОСОБА_1 проживає у пансіонаті на законних підставах, оскільки зареєстрована за адресою пансіонату (а. с. 14-15).
       11 грудня 2017 спеціалістом Управління - служби у справах дітей районної
у місті Дніпрі ради та фахівцем центру соціальних служб для сім`ї, дітей
та молоді родину було відвідано за місцем мешкання та з`ясовано, що ОСОБА_1 з дітьми та бабою дітей займають дві кімнати у пансіонаті. Житлово-побутові умови задовільні, у кожної дитини є окреме спальне місце, вдосталь одягу, взуття, іграшок, книжок. Для старшого хлопчика є місце для навчання. ОСОБА_10 навчається у 1 класі НВК № 110, пропусків уроків без поважних причин не має. До школи дитину привозить мати або її родичі. До центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді районної у місті ради направлено листа щодо взяття сім`ї під соціальний супровід та надання матері всебічної допомоги.
       Відповідно до розпорядження виконавчого комітету Самарської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 23 березня 1983 року № 52р, розглянувши клопотання Дніпропетровського будинку - інтернату для пристарілих та інвалідів, а також міського професіонального технічного училища № 13, у зв`язку із гострою недостатністю обслуговуючого персоналу, спеціалістів та вкрай тяжким положенням в наданні житла співробітникам та молодим спеціалістам, було дозволено тимчасову прописку Дніпропетровському будинку-інтернату для пристарілих та інвалідів, виділивши для тимчасового проживання 20 кімнат під сімейний гуртожиток, на першому поверсі, блоку «Б» (а. с. 100).
       Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того,
що право користування ОСОБА_1 спірним житловим приміщенням підпадає під гарантії, передбачені пунктом 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при цьому виселення ОСОБА_1 та її неповнолітніх дітей із вказаної кімнати, як вважав суд першої інстанції, є невиправданим втручанням у їх право на повагу до житла та порушенням з боку держави на забезпечення інтересів дитини. Позивачем не було доведено обґрунтованості підстав посилання у позові на статут та норми статей 319, 321, 391 ЦК України, відповідно до яких власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.
       Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права
є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
       Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону
за рішенням суду.
       Частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто
не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений
у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
       Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого житла. Вказане право охоплює право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної
та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
       Згідно з частиною першою статті 109 ЖК Української РСР виселення
із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.
       Відповідно до ЦК України власник має право на усунення будь-яких порушень своїх прав будь-яким прийнятним шляхом.
       Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2021 року було:          
       - зобов`язано Службу у справах дітей Перещепинської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору щодо виселення малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, з обов"зковим з"ясуванням думки батька дітей - ОСОБА_11 , адреса: АДРЕСА_2 , щодо місця проживання малолітніх дітей та наявності у нього іншого житла. З обов"язковим наданням суду всіх матеріалів, на підставі яких такий висновок було складено; акт обстеження умов для проживання та розвитку малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , з обов"язковим наданням належним чином завірених копій правовстановлюючих документи на вказане житло;
       - зобов`язано Управління - службу у справах дітей Самарської районної у Дніпрі ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору щодо виселення малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, з обов"зковим з"ясуванням думки батька дітей - ОСОБА_11 ( АДРЕСА_2 ), щодо місця проживання малолітніх дітей та наявності у нього іншого житла. З обов"язковим наданням суду всіх матеріалів, на підставі яких такий висновок було складено; акт обстеження умов для проживання та розвитку малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у кімнаті розташованій на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 ;
       - витребувано у ОСОБА_1 копії свідоцтв про народження малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та їх оригінали для огляду у судовому засіданні;
       - витребувано у  ОСОБА_11 правовстановлюючі документи на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , а також, за наявності, правовстановлюючі документи на інше житло, яке зареєстровано на праві власності за ОСОБА_11 ;
       - витребувано у Відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (Самарський район) інформацію щодо підстав реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 - 08.05.2007 року у кімнаті, розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 , із зазначенням чи була така реєстрація тимчасовою.
       На виконання ухвали суду апеляційної інстанції Відділом формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради було надано відповідь від 28 квітня 2021 року за вх. № 6/5-1228, згідно якої повноваження з реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання, перебування фізичних осіб з 04.04.2016 здійснює відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, відповідно до Закону та Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 № 207. Відповідно до даних картотеки з питань реєстрації осіб, переданої до відділу житлово-експлуатаційними організаціями, іншими підприємствами, установами та організаціями, що забезпечували ведення картотеки місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 з 08.05.2007 та по теперішній час. З огляду на вищевикладене та враховуючи, що реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 за вищевказаною адресою було проведено Самарським РВ ДМУ УМВС України у Дніпропетровській області, який на той час виконував повноваження з питань прописки/виписки громадян, відділ формування та ведення реєстру територіальної громади департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради не має можливості надати інформацію щодо підстав реєстрації місця проживання ОСОБА_1 (т.1 а.с.233).
       Згідно висновку Органу опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради від 26.05.2021 року за вх. № 7/11-154 щодо розв`язання спору щодо виселення малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, є недоцільним виселення малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення (т.2 а.с.2-6).
       Крім того, у вказаному висновку зазначено, що батько ОСОБА_11 не виявляє бажання проживати разом зі своїми дітьми та брати участь у їх вихованні, мотивуючи зайнятістю на роботі та відсутністю вільного часу.
       Також, зазначено, що ОСОБА_1 працює у зазначеному комунальному закладі на посаді молодшої медичної сестри геріатричного відділення з 17 грудня 2008 року по теперішній час, що підтверджується довідкою адміністрації Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради від 05.05.2021 року № 3/9 та копією трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17 грудня 2008 року (т. 2 а.с.12,13). Проте, кімнату у гуртожитку адміністрація комунального закладу її сім`ї не надала.
       Згідно акту обстеження умов проживання малолітніх: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у кімнаті розташованій на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: вул. Гаванська, 15, м. Дніпро від 14 квітня 2021 року, сім`я займає дві кімнати на 3 поверсі блоку "Б", обладнано окремий санвузол. Матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку дітей. Діти займають окрему кімнату, у кожної дитини окреме спальне місце, облаштоване місце для навчання, ігор, в достатній кількості одяг та взуття за сезоном, багато іграшок та книг (т.2 а.с.14).
       Колегія суддів враховує заперечення Органу опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради щодо недоцільності виселення малолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" пансіонату Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради за адресою: АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
       Проте, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Органу опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради для вирішення житлового питання.
       Однак, Орган опіки та піклування адміністрації Самарського району Дніпровської міської ради не сприяв ОСОБА_1 у вирішенні даного питання.
       Відповідачам з 2017 року не має де жити, тому вони самостійно заселившись у кімнату пансіонату не бажають її покидати. 
       Відповідачі перебувають у складних життєвих обставинах, згідно до положень ЗУ «Про соціальні послуги».
       В ході розгляду справи у суді апеляційної інстанції було встановлено, що в м. Дніпро існує комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Мамине щастя» Дніпровської міської ради (далі - Центр).
       Згідно Рішення міської ради №48/40, яке є у відкритому доступі на сайті Дніпровської міської ради, Центр підпорядкований управлінню-службі у справах дітей департаменту соціальної політики Дніпровської міської ради, тобто міській службі у справах дітей.
       Згідно Положення Центру (затверджено Рішення міської ради №48/40), яке також є у відкритому доступі та розміщено на сайті Дніпровської міської ради, Центр є закладом системи соціального захисту, що призначений для надання комплексу послуг вагітним жінкам та особам, які перебувають у складних життєвих обставинах.
       Згідно до п.2.1 Положення Центр надає безоплатно соціальну, психологічну, юридичну підтримку жінкам з дітьми для подолання складних життєвих обставин, в тому числі на умовах цілодобового проживання. Згідно п.2.5, забезпечує харчуванням осіб, які перебувають у Центрі.
       Відповідно до п.3.1 у Центрі можуть отримати послуги жінки з дітьми, які тимчасово не мають житла, або зіткнулися з складними проблемами (фінансовими, сімейними, соціальними), іцо не дають їм можливості забезпечити належний догляд за дітьми.
       Згідно до п.5.7 перебувати у цьому закладі можна до 12 місяців з можливістю продовження за рішенням комісії, яка створюється у Центрі.
       Із Положення вбачається, що Центр створено для допомоги жінкам з дітьми, які опинилися у ситуації подібної до тої в якій опинилися відповідачі, в даному випадку відсутність житла.
       Потрапити до цього центру можна або за направленням міської служи у справах дітей або людина, яка перебуває в складних життєвих обставинах може особисто туди звернутися (п.5.3 Положення).
       Однак, в матеріалах справи відсутні докази того, що третя особа по справі - управління-служба у справах дітей, зверталася до міської служби з клопотанням видати таке направлення відповідачам, відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 сама туди зверталася і яке було прийнято рішення.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що даний заклад перебуває у підпорядкуванні міської служби у справах дітей, проте, за увесь той час, що справа розглядається в судах, а ні відповідач ОСОБА_1 не здійснила ніяких дій за для вирішення своїх житлових проблем, а ні управління-служба у справах дітей не вчинила ніяких дій за для допомоги відповідачам, у тому числі щодо поселення їх до Центру.
       Судом встановлено, що малолітні діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 01 жовтня 2018 року зареєстровані за адресою проживання їх батька ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1а. с. 78-81, т.2 116-119).
       Вищевказана вкартира у якій зареєстровані малолітні діти належала з 10.11.2008 року на праві приватної спільної сумісної власності: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а в подальшому, з 25.02.2014 року на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_12 зареєстровано 1/3 частку в порядку спадкування (т.2 а.с.122-124).
       Крім того, судом апеляційної інстанції було встановлено, що дана справа перебувала в суді касаційної інстанції з 02 квітня 2019 року, а 12 квітня 2019 року було відкрито касаційне провадження у справі. Під час розгляду справи у суді касаційної інстанції, а саме ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_1 народилась донька - ОСОБА_14 (т.2.а.с.133).
       Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 30.07.2021 року за вх.№ 3287, за відомостями ВФВРТГ ДАПДП ДМР Самарського району ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , з 30.07.2021 року та по теперішній час перебуває на реєстраційному обліку за зазначеною адресою (т. 2 а.с.132). 
       Оскільки, постановою Верховного Суду від 04 листопада 2020 року справу було передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, а відповідно ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості розглянути питання стосовно законності реєстрації за спірною адресою малолітньої ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
       Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивач не позбавлений у майбутньому звернутися із відповідною позовною заявою до суду.
       У відповідності до пункту 2.1 статуту КЗ «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради заклад створений з метою постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, а також громадян з психоневрологічними захворюваннями, які потребують стороннього догляду, побутового й медичного обслуговування (а. с. 19-32).
       Згідно пункту 1.1 Типового Положення, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України 29 грудня 2001 року № 549, будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, геріатричний пансіонат, пансіонат для ветеранів війни та праці є стаціонарною соціально-медичною установою загального типу для постійного проживання громадян похилого віку, ветеранів війни та праці, інвалідів, які потребують стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування.
        ОСОБА_1 є особою, якій 06 жовтня 1992 року Дніпропетровським обласним відділом соціального забезпечення було видано путівку № 686 для зарахування її на повне державне утримання до будинку, оскільки вона є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які проживаюли у пансіонаті з 1980 року та знаходились на повному державному забезпеченні, є особами з інвалідністю І та ІІ групи, та була з саме цих підстав зареєстрована у спірному житлі.
       Пунктом 3.22 Положення про Дніпропетровський будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів, затвердженого наказом Головного управління праці та соціального захисту населення облдержадміністрації від 10 травня 2002 року № 87, встановлено, що після досягнення 18-річного віку діти, які народилися від батьків, мешканців будинку-інтернату, відраховуються з будинку-інтернату (а. с. 33-39).
       З 2008 року ОСОБА_1 виїхала з пансіонату після зняття її з повного державного забезпечення, проте не знялась з реєстрації у пансіонаті, а у 2017 році без будь-яких правових підстав, порушуючи статут закладу, вселилась разом із своїми неповнолітніми дітьми в кімнату у двомісному блоці на другому поверсі блоку «Б». Відповідачка в суді апеляційної інстанції підтвердила, що у червні 2017 року вона спочатку вселилась лише у кімнату своє матері - ОСОБА_7 , а у подальшому самовільно зайняла ще і сусідню кімнату, де до теперішнього часу продовжує проживати разом зі своїми малолітніми дітьми.
       Незаконність вселення ОСОБА_1 у пансіонат підтверджується листами наданими позивачем від 11.12.2017 за № 4-127, від 04.12.2017 за № 1-270 , від 12.12.2017 за № 8/02-09-1978, від 14.05.2018 за № 4-62 (т. 1 а.с. 11-12,13,14-15,16), а також актами обстеження умов проживання, у яких позивач наголошує на незаконність перебування відповідачів у кімнаті пансіонату та просить відповідні служби втрутитися та допомогти вирішити ситуацію, що склалася. 
       Також, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, встановлено і зазначене не заперечувалось відповідачкою ОСОБА_1 особисто, що відповідачка разом з дітьми, займаючи самовільно кімнату на третьому поверсі корпусу Б пансіонату відшкодування за спожиті комунальні послуги (електропостачання, теплопостачання, водопостачання та водовід ведення) не здійснює. 
       Судом також встановлено, що до 01.03.2017 року одне місце у спірній кімнаті займав підопічний закладу - ОСОБА_15 , який згідно наказу №41 від 01.03.2017 вибув з пансіонату. Інше місце в кімнаті рахувалося за ОСОБА_16 , який відповідно до наказу від 27.01.2022 №17 на даний час відсутній, але може будь-якого дня повернутися до закладу, оскільки є його підопічним.

       Згідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 04.07.2018 у справі 653/1096/16-ц, з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.

       Підстави для користування житловою кімнатою ОСОБА_1 перестали існувати 28.05.2008 р. Цього дня, наказом №100 по пансіонату відповідач ОСОБА_1 була відрахована. В той же час у 2008 році вона добровільно виїхала з пансіонату і до червня 2017 року не мешкала в закладі.

       Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.
       Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
       Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-2010цс16.
       ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи
з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла.
       Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету - одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».
       Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування ( рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», § 43).
       Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним
у демократичному суспільстві», тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути співмірним переслідуваній легітимній меті (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56).
       Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» виселення відповідачів із житла, суд має оцінити, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого заходу та чи буде таке втручання у право особи на житло пропорційним переслідуваній легітимній меті.
       Крім того, принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.
       Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 09 жовтня 2007 року у справі «Станкова проти Словаччини» («Stankova v. Slovakia»), заява № 7205/02, § 60-63).
       З моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування житлом особою, яка володіє таким приміщенням незаконно, власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення.
       Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18).

Крім того, відповідно до Рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», в контексті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем.
Відповідно до пункту 36 рішення ЄСПЛ від 18.11.2004 року у справі "Прокопович проти Росії" концепція "житла" за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах, або встановленим у законному порядку. "Житло" - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання "житлом", щоб спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв"язків з конкретним місцем проживання.

Тобто, саме тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Аналогічна позиція висловлена була Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 року справа №686/11463/16-ц.

Відповідно до фактичних обставин справи, відповідачка та її неповнолітні діти самовільно вселились у кімнату пансіонату без будь-яких законних підстав в кінці червня 2017 року, а до того понад вісім років, з травня 2008 року за місцем реєстрації не проживала, добровільно виїхавши. Крім того, до травня 2008 року ОСОБА_1 проживала зі своїми батьками у іншій, чотирьохмісній кімнаті на іншому поверсі, а у червні 2017 року повернулась і продовжила поживати вже до іншої, двохмісної кімнати на другому поверсі та самовільно зайняла іще одну, яка взагалі ніколи не виділялась, а ні їй, а ні її батькам.

       Виселення відповідачів з двомісної кімнати надасть можливість проживати там особам похилого віку та особам з інвалідністю, які регулярно поступають в пансіонат, адже пансіонат був створений саме для проживання таких категорій громадян. І при цьому ці громадяни матимуть законні підстави для вселення та проживання в пансіонаті.

       Оскільки відповідачі наразі займають двохмісну кімнату, яку самовільно зайняли, пансіонат позбавлений можливості заселити туди людей, які мають путівку, видану департаментом соцзахисту населення обласної держадміністрації, для проживання в пансіонаті.
Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що 03.12.2021 року рішенням Дніпропетровської обласної ради було затверджено нову редакцію Статуту закладу. Відповідно до розділу 1 "Загальні положення" Статуту в закладі діє три відділення: геріатричне, психоневрологічне та відділення для осіб з інвалідністю.
Відповідно до наказу від 30.12.2021 року №79-о визначено кількість ліжко-місць по відділеннях: геріатричне відділення- 145 ліжко-місць, відділення для осіб з інвалідністю - 235 ліжко-місць, психоневрологічне відділення - 225 ліжко-місць. Загальна кількість ліжко-місць складає - 605.
Згідно до Наказу №17 від 27.01.2022 року в пансіонаті, в геріатричному відділенні зайнято 144 ліжко-місця із 145, тобто вільним є лише 1-не ліжко-місце.

       Зважаючи на вищевикладене та беручи до уваги те, що відповідачі вселились незаконно до пансіонату 25.06.2017 року, на час звернення до суду із даним позовом у липні 2018 року відсутні докази тривалого та постійного проживання відповідачів за вказаною адресою, відповідачі не є, а ні громадянами похилого віку, а ні ветеранами війни та праці, чи то інвалідами, та не мають відповідної путівки Департаменту соціального захисту населення обласної державної адміністрації для направлення на проживання у геріатричному закладі. Крім того, батько неповнолітніх дітей не позбавлений відносно них батьківських прав, у добровільному порядку зареєстрував місце проживання дітей у квартирі, яка на праві спільної часткової власності належить йому, що підтверджено матеріалами справи, а тому, у відповідності до вимог Сімейного законодавства України мати не позбавлена у встановленому законом порядку звернутись до батька дітей з відповідними вимогами, оскільки саме на батьків покладено обов`язок щодо утримання своїх дітей до досягнення ними повноліття, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. А в ході розгляду справи відповідачем ОСОБА_1 підтверджено, що вона не зверталась з будь-якими вимогами до батька своїх неповнолітніх дітей.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про усунення Комунальному закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення та зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 - підлягають задоволенню.
Інших вимог позовна заява не містить.
       Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

       Отже, колегія дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради - задовольнити.
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити нове.
Позов Комунального закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_1 , яка також є законним представником відповідачів ОСОБА_2 , 2010 року народження, ОСОБА_3 , 2014 року народження, ОСОБА_4 , 2015 року народження, ОСОБА_5 , 2012 року народження, треті особи: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпрі ради, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про виселення та зняття з реєстрації місця проживання - задовольнити.
       Усунути Комунальному закладу «Дніпропетровський геріатричний пансіонат» Дніпропетровської обласної ради перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення ОСОБА_1 та її дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з кімнати розташованої на 3 поверсі блоку "Б" по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.
       Зняти ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .
        Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

       Головуючий О.В. Свистунова
       Судді: Т.П. Красвітна
       І.А. Єлізаренко