П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 420/21233/21	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                   суддів  - Кравченка К.В.,
                                - Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, прийняте у складі суду судді Левчук О.А. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області, в якому позивач просив суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;
- зобов`язати Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року в задоволенні клопотання представника відповідача про заміну відповідача по справі відмовлено в повному обсязі.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року, з урахуванням ухвали Одеського окружного адміністративного суду про виправлення описки від 25 січня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Зобов`язано Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області нарахувати і виплатити ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 05 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області   звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, а також судом порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що постанова Кабінету Міністрів України № 325 від 08.04.2021 (на час проведення виплати зазначеної допомоги) не була скасована судом, крім того, її окремі положення не визнавалися не конституційними, а отже вказана постанова була чинною та підлягала обов`язковому виконанню згідно зі ст. 117 Конституції України. Апелянт вважає, що щорічна разова грошова допомога позивачу була виплачена правомірно, в порядку та розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, а тому управління ніяким чином не порушувало права та законні інтереси позивача та діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачалися Конституцією та законами України.
Крім того, до апеляційної скарги було включено заперечення на ухвалу суду першої інстанції про відмову у заміні неналежного відповідача. У цій частині доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що внаслідок неналежного фінансування апелянта,  виплата допомоги у меншій сумі, ніж визначено Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» здійснюється у зв`язку з діями та бездіяльністю органів державної влади, а не органів місцевого самоврядування. 
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи,   ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області, як учасник бойових дій (а.с. 4).
Управлінням соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області виплачено ОСОБА_1 разову грошову допомогу до 5 травня у 2021 році в розмірі 1491,00 грн.
Вважаючи, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 р. № 3-р/2020 у справі № 1-247/2018 (3393/18) розмір разової грошової допомоги до 5 травня має складати 5 мінімальних пенсій за віком, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням висновків Верховного Суду по зразковій справі № 440/2722/20 з 27 лютого 2020 року позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998 № 367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня учасникам бойових дій - п`ять мінімальних пенсій за віком. При цьому, за висновками суду, розрахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є компетенцією відповідача, як органу, який нараховує та здійснює соціальні виплати.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спірних правовідносин у межах даної справи є питання розміру виплати  щорічної разової допомоги учасникам  бойових дій до 05 травня 2021 року.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Пунктом 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI частину п`яту статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» викладено у такій редакції «Щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України».
Рішенням Конституційного Суду України від 22 травня 2008 року № 10рп/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2007 року № 107-VI.
Статтею 171 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» №3551-XII  передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12-16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Особи, які не отримали разової грошової допомоги до 05 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.
Законом України від 28 грудня 2014 року № 79-VІІІ «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин», який набув чинності 01 січня 2015 року (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), розділ VІ Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Водночас, Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до положень ст. 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційним Судом України в Рішенні від 27 лютого 2020 року  № 3-р/2020 вказано про втрату чинності положеннями Закону саме з дня ухвалення цього Рішення.
Отже, положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування,  втратили чинність саме з 27.02.2020р., при цьому необхідно враховувати, що Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Таким чином, з 27.02.2020 року у позивача виникло право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 25.12.1998р. №367-ХІV, яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для осіб - учасникам бойових дій у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.
Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачу було виплачено разову грошову допомогу у сумі 1491,00 грн., яка не відповідає статті 12 Закону №3551-ХІІ та свідчить про порушення його прав на отримання такої допомоги у належному розмірі.
При цьому, норми будь-яких підзаконних нормативно-правових актів, у тому числі і постанов Кабінету Міністрів України, не можуть змінювати приписів закону України, і не позбавляють позивача цього права, відсутність встановленого механізму їх виплати не звільняє державу в особі уповноваженого органу від обов`язку здійснити таку виплату та не може позбавляти права особи на отримання належних їй сум допомоги, чим спростовуються доводи апелянта у цій частині.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у рішенні від 29.09.2020 року у зразковій справі № 440/2722/20, залишеного без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року.
Щодо посилань апелянта, що він не є належним відповідачем у межах даної справи, колегія суддів зазначає наступне.  
Статтею 17-1 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених  статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення, через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.
Відповідно до пункту 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423, Міністерство соціальної політики України (Мінсоцполітики) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері соціальної політики, загальнообов`язкового державного соціального та пенсійного страхування, соціального захисту, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, усиновлення та захисту прав дітей, запобігання насильству в сім`ї, протидії торгівлі людьми, відновлення прав осіб, депортованих за національною ознакою, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики щодо пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, соціального захисту ветеранів війни та осіб, на яких поширюється дія  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"  в частині організації виплати їм разової грошової допомоги, соціальної та професійної адаптації військовослужбовців, які звільняються, осіб, звільнених з військової служби, у сфері здійснення державного нагляду та контролю за додержанням вимог законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, у сфері здійснення державного контролю за додержанням вимог законодавства під час надання соціальної підтримки та з питань захисту прав дітей.
Згідно із підпунктом 41 пункту 4 вказаного Положення Мінсоцполітики відповідно до покладених на нього завдань організовує виплату до 5 травня разової грошової допомоги ветеранам війни, особам, на яких поширюється дія  Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Згідно Положення про Управління соціальної політики Чорноморської міської ради, затвердженого рішенням Чорноморської міської ради від 11.12.2020 року №9-VIІI, Управління соціальної політики Чорноморської міської ради є виконавчим органом Чорноморської міської ради і створюється відповідно до Закону України Про місцеве самоврядування в Україні.
Згідно розділу 7, основними завданнями управління є, зокрема, здійснення керівництва у сфері соціального забезпечення і захисту пенсіонерів, осіб з інвалідністю, одиноких непрацездатних громадян, пільгових категорій громадян, дітей-сиріт, одиноких матерів, багатодітних, а також малозабезпечених сімей з дітьми, осіб, переміщених з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, інших соціально незахищених громадян, які потребують допомоги і соціальної підтримки з боку держави; забезпечення на території Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області реалізації державної політики в галузі соціально-трудових відносин, оплати, охорони та умов праці, безпечної життєдіяльності та соціального захисту населення, попередження насильства у сім`ї, забезпечення рівних прав чоловіків та жінок, протидії торгівлі людьми; призначення та виплата усіх видів соціальної допомоги, встановлених законодавством, надання адресної соціальної допомоги і підтримки малозабезпеченим громадянам і сім`ям з дітьми, внутрішньо переміщеним особам, учасникам антитерористичної операції та їх сім`ям, здійснення компенсаційних виплат.
Згідно розділу 8, Управління відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, приймає заяви та інші документи, на підставі яких призначає державні допомоги, субсидії, проводить перерахунок раніше призначених допомог та субсидій, формує банк даних одержувачів соціальної допомоги за категоріями сімей та видами допомоги.
Отже, до завдань Управління соціальної політики Чорноморської міської ради віднесено призначення та виплата соціальних допомог, компенсацій та інших соціальних виплат, встановлених законодавством України.
В рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2020 року та постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20 зазначено, що обласним Центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, яким здійснено безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу як учаснику бойових дій, допущена протиправна бездіяльність щодо виплати щорічної разової грошової допомоги у меншому розмірі, ніж передбачено частиною п`ятою статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".
Отже, враховуючи, що в даному випадку, безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу здійснило саме Управління соціальної політики Чорноморської міської ради, таке управління  є належним відповідачем у межах даної справи.
Щодо доводів апелянта, що кошти позивачу було виплачено виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до статей 1 та 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський Суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у своїх рішеннях неодноразово констатував, що органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Окрім того, відповідно до рішень ЄСПЛ «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.
Зокрема, у справі «Кечко проти України» (заява № 63134/00) ЄСПЛ зауважив, що держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплати з державного бюджету, однак свідома відмова від цих виплатах не допускається, доки відповідні положення є чинними (пункт 23). У пункті 26 вказаного рішення зазначено, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
У рішеннях ЄСПЛ у справі «Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України» (заява № 70297/01) та у справі «Бакалов проти України» (заява № 14201/02) також зазначено, що відсутність бюджетних коштів, передбачених у видатках Державного бюджету України, не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання (пункти 48 та 40 цих рішень відповідно).
Таким чином, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на невірному тлумаченні апелянтом норм матеріального права та доводах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції та яким надано належну правову оцінку.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Чорноморської міської ради Одеської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     К.В. Кравченко 

Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва