УХВАЛА

30 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 420/4977/20
адміністративне провадження № К/9901/46372/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В:
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - ГУ НП в Одеській області), в якому просив: визнати протиправними та скасувати накази начальника ГУ НП в Одеській області від 02 березня 2020 року №534 в частині накладання на нього дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції та від 27 березня 2020 року №418о/с в частині  його звільнення відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби); поновити його на посаді слідчого слідчого відділення Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області; вважати вимушеним, у зв`язку з виданням наказу від 27 березня 2020 року №418 о/с, прогул ОСОБА_1 та зобов`язати ГУ НП в Одеській області виплатити в повному обсязі відповідне грошове утримання, з моменту підписання вищевказаного наказу до моменту винесення відповідного судового рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ГУ НП в Одеській області від 02 березня 2020  року №534 в частині накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Одеській області від 27 березня 2020 року №418о/с в частині звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 6 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби). Поновлено ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчого відділення Чорноморського відділення поліції Овідіопольського відділу поліції ГУ НП в Одеській області. Стягнуто з ГУ НП в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 березня 2020 року по 28 квітня 2021 року у сумі 117912,00 грн, з вирахуванням обов`язкових податків та зборів.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, а в позові відмовлено. 
16 грудня 2021 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року. Заявник, посилаючись на положення пункту 1 частини четвертої тої статті 328 КАС України та неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
Предметом спору у цій справі є правомірність наказів про притягнення поліцейського до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення та поновлення його на службі в органах поліції.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328    цього Кодексу підстави (підстав). 
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
У тексті касаційної скарги підставою перегляду оскаржуваних судових рішень ОСОБА_1 , зокрема, зазначив про незастосування висновку Верховного Суду, сформованого та викладеного у постановах у справах №560/751/17, 489/4827/16-а та 463/1352/16-а та одночасно послався на положення статті 353 КАС України. 
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.
За приписами частини четвертої статті 328 КАС України відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 зазначеної норми  КАС України можливе за умови зазначення у касаційній скарзі норми права щодо якої Верховним Судом висловлена правова позиція, подібність правовідносин та обґрунтування у чому саме полягає неправильне застосування судами цієї норми, з урахуванням обставин, установлених судами у цій справі.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставою касаційного оскарження заявником зазначено судами норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду у справах №560/751/17, 489/4827/16-а та 463/1352/16-а. Проте, аргументи ОСОБА_1 зводяться лише до наведення цитат із постанови Верховного Суду у справі №560/751/17, без конкретизації норми, щодо якої Судом висловлено відповідний висновок і чому суд повинен був застосувати ці висновки під час розгляду цієї справи, обставини якої мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для неї. 
Заявник лише формально послався на висновки Верховного Суду, сформовані та викладені у постановах у справах №№489/4827/16-а та 463/1352/16-а, проте його доводи зводяться до недоведеності відповідачем правомірності рішення належними доказами, обов`язку ГУ НП в Одеській області викликати до суду  усіх свідків події, що передувала звільненню та винятковості цієї справи для нього. 
Верховний Суд відхиляє такі аргументи, оскільки ОСОБА_1 лише процитував  положення статті 353 КАС України, проте підстави оскарження судового рішення зводяться до відсутності правової оцінки його доводам щодо незгоди з висновком службового розслідування, навності у нього досвіду та навності переважного права залишитися на службі в органах поліції. Крім того, як зазначив заявник, розгляд справи призначено і справу розглянуто за правилами загального позовного провадження, а мотиви щодо її виняткості не є самостійною підставою для касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі, так як за нормами частини п`ятої статті 328 КАС України ці аргументи необхідно додатково зазначати виключно у разі оскарження судових рішень, перегляд яких у Верховному Суді не передбачено нормами КАС України. 
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, з посиланням на безперервний стаж в органах поліції, відповідні знання та кваліфікацію, бажання працювати тощо, неповного з`ясування обставин справи судом апеляційної інстанції і незгоди з його висновками про відсутність підстав для задоволення позову. Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а позивач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Тому, лише загальні посилання на невідповідність судових рішень висновкам Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.
За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.   
Суддя                                                                                                                               С.А. Уханенко