ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
31 січня 2022 року           справа №200/7362/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 200/7362/21 (головуючий суддя І інстанції Аканов О.О., складене у повному обсязі 15 липня 2021 року у м. Слов`янськ Донецької області) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021 року № Ф-167767-47 у сумі 37 788,74 грн., -

                                                            ВСТАНОВИВ:

До Донецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021 року № Ф-167767-47 у сумі 37 788,74 грн.  
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати рішення суду першої інстанції та  задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що при винесенні спірного рішення судом не враховано приписи Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, оскільки платники єдиного внеску, визначені статтею 4 вказаного Закону, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася  антитерористична операція, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану. 
Вважає, що спірна вимога є незаконною. 
Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , перебуває на обліку у відповідача.
07 червня 2021 року податковим органом було сформовано вимогу про сплату боргу  (недоїмки) № Ф-167767-47 на загальну суму 37788,74 грн., у т.ч. недоїмка – 37788,74 грн.
Правомірність прийняття податковим органом вищевказаної вимоги є предметом спору в даній справі. 
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки пункт 9-4 Розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464 був діючим по 12 лютого 2020 року включно, на час формування відповідачем спірної вимоги 07 червня 2021 року, відсутні будь-які підстави щодо звільнення позивачки від сплати єдиного внеску. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), який, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» № 2464 (далі - Закон № 2464).
За унормуванням абз. 1 п. 5 ст. 4 Закону № 2464),  платниками  єдиного внеску є:   особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Статтею 6 Закону № 2464 передбачено, що платник  єдиного  внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно  та  в  повному обсязі нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  єдиний внесок (п. 1 ч. 2);  подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).
У  ст. 25 Закону  № 2464 окреслено, що  орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені  центральним  органом  виконавчої влади, що забезпечує формування  та  реалізує  державну  податкову  і  митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її  сплату  (абз. 1 ч. 4).
Платник   єдиного   внеску   зобов`язаний   протягом   десяти  календарних  днів  з  дня  надходження  вимоги  про  сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).
У разі  незгоди  з   розрахунком   суми   недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному  або судовому порядку (абз. 4 ч.4).
02 вересня 2014 року Верховною Радою України  прийнято закон  “Про тимчасові заходи  на  період  проведення  антитерористичної  операції”, який  набув чинності 15 вересня 2014 року (далі - Закон № 1669).
Підпунктом   8  пункту 4 ст. 11  Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення"   Закону №  2464  було доповнено  пунктом  9-3  наступного  змісту:
“Платники  єдиного  внеску,  визначені  статтею 4 Закону України  "Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування", які перебувають на обліку  в  органах  доходів  і  зборів,  розташованих на території  населених  пунктів,  визначених  переліком,  зазначеним у статті 2 Закону   України   "Про  тимчасові  заходи  на  період  проведення антитерористичної   операції",   де  проводилася  антитерористична   операція,   розпочата   відповідно   до   Указу  Президента  України  "Про  рішення  Ради  національної  безпеки  і оборони  України  від  13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо  подолання  терористичної  загрози  і збереження територіальної цілісності   України"   від   14   квітня  2014  року  №  405/2014,  звільняються  від  виконання  своїх  обов`язків, визначених  частиною  другою  статті 6 Закону України "Про збір та облік  єдиного  внеску  на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування",  на  період  з  14  квітня  2014  року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою  для  такого  звільнення  є  заява платника єдиного внеску,  яка  подається  ним до органу доходів і зборів за основним місцем   обліку  або  за  місцем  його  тимчасового  проживання  у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних  за  днем  закінчення  антитерористичної  операції.
Відповідальність,  штрафні  та фінансові санкції, передбачені цим  Законом  за  невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період  з  14  квітня  2014  року  до закінчення  антитерористичної  операції,  до  платників  єдиного  внеску, зазначених  у  цьому  пункті, не  застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання  терористичної   загрози   і збереження територіальної цілісності України" від 14  квітня  2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу”.
Законом України від 02 березня 2015 року № 219-VIII “Про внесення змін до розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” № 911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 02 вересня 2014 року № 1669 “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”, у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 виключено.
Таким чином положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464-VI. Змін безпосередньо до Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було. 
Пункт 9-4 розділу VIII виключено на підставі Закону № 440-IX від 14 січня 2020 року, який набрав чинності 13 лютого 2020 року.
Таким чином, ураховуючи дію норми пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, що запроваджує відповідну пільгу починаючи з моменту набрання законної сили Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014 до набрання законної сили Законом № 440-IX, механізм реалізації відповідного інституту поширювався на період з 14 квітня 2014 року до 13 лютого 2020 року. 
Отже, починаючи з 13 лютого 2020 року скасовано встановлений Законом № 2464-VI механізм пільгового оподаткування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платників податків, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.
З огляду на вищевикладене, законодавець передбачив пільгові умови щодо застосування до платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, в яких здійснюється антитерористична операція (АТО/ООС).
Виходячи зі змісту пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, застосування відповідної пільги пов`язується з моментом закінчення антитерористичної операції оскільки диспозиція відповідної норми передбачає, що підставою для її застосування є факт подачі заяви таких платників до контролюючого органу, але не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.
Водночас недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку у відповідних контролюючих органах визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу.
Виходячи з комплексного аналізу норм пункту 9-4 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2464-VI, слід зробити висновок, що, хоча звернення із відповідною заявою передбачено як підстава для звільнення від виконання обов`язку щодо сплати єдиного внеску, останнє є додатковою умовою для реалізації права на списання недоїмки і в подальшому не нарахування штрафних санкцій та пені на суми несвоєчасної сплати зобов`язань по єдиному внеску. На користь цього свідчить те, що диспозиція норм зазначеного пункту адресована, в першу чергу, саме суб`єктам владних повноважень щодо не незастосування до визначених в цьому пункті осіб заходів відповідальності за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Відповідний правовий висновок підтверджується і постановою Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2018 року у справі № 812/292/18 (Пз/9901/22/18).
З розрахунку вимоги вбачається, що борг виник у період з лютого 2018 року по січень 2021 року, а саме, нараховані суми єдиного внеску по термінам сплати: 09 лютого 2018 року – у сумі 8 448,00 грн., 19 квітня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 19 липня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 19 жовтня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 21 січня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн.,  19 квітня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн.,  19 липня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн., 21 жовтня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн., 20 січня 2020 року - у сумі 2 754,18 грн.,  21 квітня 2020 року - у сумі 2 078,12 грн., 20 липня 2020 року - у сумі 1 039,06 грн., 19 жовтня 2020 року - у сумі 3 178,12 грн., 19 січня 2021 року – у сумі 2 200,00 грн. позивачем не сплачені. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-167767-47 від 07 червня 2021 року охоплює період, в якому позивач звільнений від виконання обов`язків платника єдиного внеску, а саме нараховані суми єдиного внеску по термінам сплати: 09 лютого 2018 року – у сумі 8 448,00 грн., 19 квітня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 19 липня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 19 жовтня 2018 року – у сумі 2 457,18 грн., 21 січня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн.,  19 квітня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн.,  19 липня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн., 21 жовтня 2019 року – у сумі 2 457,18 грн., 20 січня 2020 року - у сумі 2 754,18 грн. (разом – 29 239,44 грн.), то за цей період орган доходів і зборів не мав повноважень формувати та направляти позивачу таку вимогу.
Наявність заборони у застосуванні до позивача заходів впливу та стягнення, визначених статтею 25 Закону № 2464-VI, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску на період проведення антитерористичної операції, унеможливлює й формування та направлення позивачу вимоги про сплату боргу за цей період.
Зазначений висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду сформованій  у постанові від 26 жовтня 2021 у справі 360/1594/20, у постанові від 17.11.2021 у справі № 200/2618/20-а.
При цьому, нарахування єдиного внеску та формування спірної вимоги за період з 21 квітня 2020 року по 19 січня 2021 року у розмірі 8 495 грн. 30 коп. є правомірним.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції частково погоджується з доводами апелянта стосовно того, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021  року № Ф-167767-47 у частині боргу за період до 12 лютого 2020 року не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій статті 2 КАС України, є протиправною, а відтак підлягає частковому скасуванню.
Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Положення ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є  неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про  часткове задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                   
                                                      ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1   - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 липня 2021 року у справі № 200/7362/21  - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області  про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021 року № Ф-167767-47 у сумі 37 788,74 грн. – задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 червня 2021 року № Ф-167767-47 в частині суми 29 239,44 грн. за період нарахування сум єдиного внеску з 09 лютого 2018 року по 20 січня 2020 року.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім  випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 31 січня 2022 року.

Судді                                                                                               А.В. Гайдар 
                                                                                                         Т.Г. Гаврищук
                                                                                                         І.Д.Компанієць