ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/5957/21 пров. № А/857/18674/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 15 вересня 2021 року  у справі № 380/5957/21 (головуюча суддя Клименко О.М., м. Львів) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області про визнання дії та бездіяльності протиправними, 
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області, в якому просила: а) визнати протиправним рішення № 272 Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області ІV позачергової сесії VІІІ демократичного скликання від 18 березня 2021 року про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4623682200:01:000:0012;
б) зобов`язати Щирецьку селищну раду Львівського району Львівської області надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 2,0000 га, для ведення особистого селянського господарства, шляхом поділу земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності з цільовим призначенням: 16.00 землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам) загальною площею 88,7544 га, що розташована на території Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області, кадастровий номер 4623682200:01:000:0012.
Рішенням від 15 вересня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд у задоволенні позову відмовив повністю.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що факт перебування у користуванні громадян - жителів сіл ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки, щодо якої позивач виявила намір отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою стосовно її відведення, не підтверджений належними та допустимими доказами. Саме вказана обставина послужила причиною відмови у задоволенні поданої позивачем заяви.
Також вказує на недоліки оформлення поданих до суду копій письмових доказів та вважає, що такі не повинні братися судом до уваги.
З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи позивача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального права. 
Представник позивача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача заперечив вимоги апеляційної скарги за їх безпідставністю, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 380/9096/20 визнано протиправними дії Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області; кадастровий номер: 4623682200:01:000:0012. Зобов`язано Щирецьку селищну раду Пустомитівського району Львівської області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Щирецької селищної ради Пустомитівського району Львівської області; кадастровий номер: 4623682200:01:000:0012.
18 березня 2021 року VI позачергова сесія Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області прийняла рішення № 272 «Про повторний розгляд клопотання гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою  щодо відведення земельної ділянки площею 2 га для ведення особистого селянського господарства», яким відповідно до пункту 36  статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статей  12,  118 Земельного кодексу України, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 січня 2021 року у справі № 380/9096/20, розглянувши заяву ОСОБА_1 від 21 липня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, шляхом поділу земельної ділянки, що перебуває у комунальній власності, загальною площею 88,7544 га, враховуючи те, що цей масив використовується землекористувачами, мешканцями сіл ОСОБА_2 і Гуменець відповідно до рішення Гуменецької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 02 квітня 1991 року № 14 «Про землекористування», враховуючи протокол постійної комісії з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури від 17 березня 2021 року, вирішила:
1. Відмовити в наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га, яка розташована на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4623682200:01:000:0012;
2. Відділу земельних ресурсів Щирецької селищної ради спільно з комісією з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури розглянути можливість надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в іншому місці розташування в межах територіальної громади.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його протиправним, позивач звернулася з цим позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції керувався тим, що приймаючи оскаржуване рішення про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки зазначена позивачем земельна ділянка перебуває в користуванні інші фізичних осіб, що в силу норми ч.5 ст.116 Земельного кодексу України позбавляє відповідача можливості надати позивачу відповідний дозвіл. 
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до норм абзацу першого частини першої  статті 116 Земельного кодексу України  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно з частиною другою  статті 116 Земельного кодексу України  набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (п. «в» ч. 3  статті 116 Земельного кодексу України).  
Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян в межах норм безоплатної приватизації визначено  статтею 118 Земельного кодексу України.
Так, відповідно до частин шостої, сьомої  статті 118 Земельного кодексу України  громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. 
Відповідно до частини десятої  статті 118 Земельного кодексу України  відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.
Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів зазначає, що за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.
При цьому, частиною сьомою  статті 118 Земельного кодексу України  визначено перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду належним чином оформлених клопотання та додатків до нього, який є вичерпним, а саме:
-  невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів;
- невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Зі змісту оскаржуваного рішення колегія суддів вбачає, що підставою для відмови у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства послужила та обставина, що пропонована до відведення земельна ділянка розташована у масиві, який використовується землекористувачами, мешканцями сіл ОСОБА_2 і Гуменець відповідно до рішення Гуменецької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 02 квітня 1991 року № 14 «Про землекористування».
Так, судами встановлено, що вказаним рішенням виконком Гуменецької сільської Ради вирішив: - затвердити Акт земельної комісії  від 02 квітня 1991 року з додатками до нього; - рекомендувати керівникам господарств к-пу «Україна ОСОБА_4 та АТП «Щирець» ОСОБА_5 після одержання рішення визначитися з землекористуванням і виділити з основних фондів земельних угідь по с. Гуменець  - 2 га ріллі і 0,15 га сінокосу згідно поданих заяв громадян; - рекомендувати голові виконкому та земельній комісії разом з бригадирами рільничих бригад розподілити виділену господарствами землю до 15 квітня 1991 року згідно поданих заяв.
Також, як слідує зі змісту акта Гуменецької сільської Ради народних депутатів від 02 квітня 1991 року цього ж числа відбулося засідання земельної комісії з питань виділення ріллі та сінокосів за заявами жителів сіл ОСОБА_2 та Гуменець. Всього поступило заяв від жителів села Лани  - 58, від жителів села Гуменець  - 8. Згідно заяв по Ланах виділити 10 гектарів ріллі і 8 гектарів сінокосу; по селу Гуменець  - 2 гектари ріллі і 0,15 га сінокосу. При розгляді заяв комісією було вирішено задовольнити подані жителями сільської ради заяви на додаткові наділи земельних ділянок згідно рішення Верховної Ради Української РСР від 18.ХІІ.1990 р. та Ухвали другої сесії Львівської обласної Ради народних депутатів від 18.ІХ.1990 р.
Крім того, у матеріалах справи наявні: Список жителів для виділення земельних ділянок по с. Лани (Додаток № 1 до рішення № 12 від 02 квітня 1991 року по с. Лани) та Список жителів для виділення земельних ділянок по с. Гуменець (Додаток № 1 до рішення № 12 від 02 квітня 1991 року по с. Гуменець).
На виконання ухвали суду першої інстанції відповідач подав також докази сплати землекористувачами, які використовують земельні ділянки згідно з рішенням Гуменецької сільської ради народних депутатів Пустомитівського району Львівської області від 02 квітня 1991 року № 14 «Про землекористування», що знаходяться на території Гуменецького старостинського округу Щирецької селищної ради в межах земельної ділянки з кадастровим номером 4623682200:01:000:0012, земельного податку.
Додатково відповідач повідомив, що у зв`язку зі збігом значного проміжку часу з моменту видання рішення Гуменецької сільської ради та смертю деяких жителів  користувачів земельних ділянок, Список землекористувачів подається із зазначенням спадкоємців, а також землекористувачів, які використовують у спірному масиві земельні ділянки згідно погосподарських книг (попередні землекористувачі відмовились). Фактично, станом на сьогодні землекористувачів, які використовують земельні ділянки у спірному масиві, є значно більше. Разом з тим, більшість землекористувачів є пенсіонерами, які відповідно до  пункту 281.1 Податкового кодексу України  звільняються від сплати земельного податку.
Дослідивши надані сторонами та описані вище докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такі в повній мірі підтверджують факт перебування у користуванні громадян, жителів сіл Лани та Гуменець. земельної ділянки, щодо якої позивач виявила намір отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою стосовно її відведення.
Також суд першої інстанції підставно відхилив покликання позивача на відсутність державних актів, виданих громадянам у порядку, встановленому  статтею 23 Земельного кодексу України  (в редакції Закону № 561-ХІІ), оскільки відсутність таких актів не може заперечувати обставину фактичного користування бажаною до відведення земельною ділянкою іншими особами, за наявності у матеріалах справи доказів, які цю обставину підтверджують.
Колегія суддів також вважає помилковими твердження апелянта про неможливість передачі земельних ділянок у постійне користування громадянам, а лише юридичним особам, оскільки Земельний кодекс України в редакції від 18.12.1990, який діяв на момент прийняття рішення Гуменецькою сільською радою, передбачав право постійного або тимчасового користування. Зокрема, у постійне користування земля на давалася Радами народних депутатів громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства (ст.7 ЗК).
Відповідно до частини 5  статті 116 Земельного кодексу України  земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази припинення користування громадянами  - жителями сіл ОСОБА_2 і Гуменець земельними ділянками, серед яких і земельна ділянка, щодо якої позивач виявила намір отримати дозвіл на розробку проекту землеустрою стосовно її відведення, суд першої інстанції правильно вказав на відсутність у відповідача можливості надати позивачу відповідний дозвіл, в силу імперативної норми частини 5  статті 116 Земельного кодексу України, яка серед підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою передбачає невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів та прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів.
Крім того, суд доречно зазначив, що відповідно до норм  статті 118 Земельного кодексу України  до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки додається також погодження землекористувача у разі, якщо відбувається вилучення земельної ділянки, яка перебуває у користуванні інших осіб.
Однак, як свідчать матеріали справи, до заяви від 21 липня 2020 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність позивач такого погодження не додавала.
Також суд першої інстанції не оминув ту обставину, що пунктом другим оскаржуваного рішення Щирецька селищна рада Львівського району Львівської області вирішила: «Відділу земельних ресурсів Щирецької селищної ради спільно з комісією з питань земельних відносин, планування території, будівництва, архітектури розглянути можливість надання гр. ОСОБА_1 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в іншому місці розташування в межах територіальної громади». Так, у матеріалах справи наявний лист Щирецької селищної ради Львівського району Львівської області від 19 травня 2021 року № 615 «Про виконання рішення», згідно з текстом якого відповідач просив позивача прибути у зручний для неї час до Щирецької селищної ради (відділ земельних ресурсів), з метою розгляду питання щодо надання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
З врахуванням наведеної вище обставини, суд дійшов беззаперечного висновку, що така свідчить про обґрунтованість, добросовісність та розсудливість дій відповідача у межах спірних правовідносин, а також вказує на те, що оскаржуване рішення прийняте ним з урахуванням принципу пропорційності, зокрема, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача та інших осіб і цілями, на досягнення яких воно спрямоване.
При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на відсутність у секретаря селищної ради повноважень підписувати направлений на адресу позивача лист-пропозицію,  оскільки відповідно до розпорядження голови Щирецької селищної ради від 05.05.2021 №15-в «Про надання відпустки ОСОБА_6 » голова Щирецької селищної ради перебував у щорічній основній відпустці з 12.05.2021 по 21.05.2021, на час відпустки виконання обов`язків селищного голови покладено на секретаря селищної ради. 
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи оскаржуване рішення відповідач діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому відсутні підстави для визнання його протиправним та скасування.
Відтак, суд першої інстанції мотивовано вказав на безпідставність та необґрунтованість поданого позову, а відтак, і правомірно відмовив у його задоволенні.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.     
Керуючись статтями 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-
          
ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 15 вересня 2021 року  у справі № 380/5957/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 21.01.2022.