ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/627/22 Справа № 204/2368/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2022 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого - Пищиди М.М.
 
суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
 
за участю секретаря судового засідання - Заворотного К.Я.,

 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

       У березні 2021 рокупозивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
       В обґрунтування позовних вимог, зазначала, що 01.03.1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. 
       За час спільного проживання у сторін, як у подружжя, народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
       За час шлюбу сторонами, як подружжям 29.09.2008 року була придбана у власність Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва б/н, яке видане 18.03.2008 року КЖЕП «Південне». 
       Починаючи з 28.02.2021 року сторони фактично не проживають разом як чоловік і дружина. В цей час відповідач мешкає у спірній квартирі з іншою жінкою, а позивач разом з сином вимушені були покинути помешкання, де вони зареєстровані. 
       До цього часу питання щодо добровільного поділу спільно нажитого майна подружжям не досягнуто, у зв`язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду.
       Враховуючи зазначене, з урахування уточнених позовних вимог, просила суд поділити майно, набуте подружжям за час шлюбу, визнавши спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ;
       визнати за ОСОБА_1 право власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача судові витрати.
       Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільної сумісної власності подружжя - залишено без задоволення (а.с. 88-91).
       Не погодившись з таким рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі (а.с. 94-99).
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 01.03.1997 року, зареєстрований Відділом ЗАГСу Бабушкінського району м.Дніпропетровська (а.с.6).
       Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син - ОСОБА_3 (а.с.8).
       Згідно свідоцтва про право власності на житло від 18 березня 2008 року, виданого КЖЕП «Південне», квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
       Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».
       Свідоцтво видане розпорядженням (наказом) від 18 березня 2008 року НОМЕР_2 (а.с.58-59).
       Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 20398783 від 29.09.2008 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності по Ѕ частині ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 18.03.2008, виданого КЖЕП «Південне» (а.с.61).
       Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за № 247897247 від 12.03.2021 року, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності по Ѕ ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 18.03.2008, виданого КЖЕП «Південне» (а.с.9).
       Судове рішення першої інстанції мотивоване тим, що відсутні правові підстави для визнання за позивачкою права власності на частину спірної квартири, оскільки така квартира не є об`єктом спільного майна подружжя.
       Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Відповідно до статей 1-3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. До об`єктів приватизації належать, зокрема квартири багатоквартирних будинків, які використовуються громадянами на умовах найму. Приватизація здійснюється шляхом, зокрема безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю.
       За змістом наведених правових норм власником приватизованого житла стає особа (особи), яка в установленому законом порядку взяла участь у його приватизації.
       Згідно з пунктом 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
       Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
       Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).
       Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.
       У зв`язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.
       Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
       Статтею 61 СК України визначено об`єкти спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частин першої-четвертої цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Законом України від 11 січня 2011 року № 2913-VІ «Про внесення змін до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 08 лютого 2011 року, вказану правову норму було доповнено частиною п`ятою, згідно з якою об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.
       Законом України від 17 травня 2012 року № 4766-VІ «Про внесення змін до СК України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності з 13 червня 2012 року, частину п`яту статті 61 СК України було виключено.
       Натомість СК України було доповнено, зокрема пунктом 4 частини першої статті 57 СК України, згідно з яким житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.
       Отже, з урахуванням наведених змін до СК України правовий режим приватизованого житла змінювався. При цьому лише в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, визнавалося спільною сумісною власністю подружжя. В інші періоди дії Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» таке житло переходило у власність лише того з подружжя, який брав участь у приватизації.
       Такий правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі № 1311/832/12-ц (провадження № 61-6409св18), підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.
       Судом було встановлено, що свідоцтво про право власності на житло від 18 березня 2008 року, видане КЖЕП «Південне» НОМЕР_2 і у встановленому законом порядку не визнавалося недійсним, тобто є чинним.
       Отже, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності по Ѕ ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки була набута ними відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
       Розглядаючи спір, суд першої інстанції, повно і всебічно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив обставини і відповідні ним правовідносини.
        Посилання у апеляційній скарзі на те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, є безпідставними та спростовуються встановленими судом першої інстанцій обставинами справи та вказаними вище нормами матеріального права.
       За правилами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 вересня 2021 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

       Судді: