ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 160/14439/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:  Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
  
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
на рішення  Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року (м. Дніпро, суддя Горбалінський В.В.) у справі № 160/14439/21
за позовом  Головного управління ДПС у Дніпропетровській області
до  фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
про  стягнення заборгованості,-

встановив:

У серпні 2021 року Головне управління ДПС у Дніпропетровській області (далі позивач) звернулось до суду із позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі відповідач), в якому просило стягнути суму податкового боргу в розмірі 65808,00 грн. з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року позовну заяву задоволено.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заборгованість відповідача по сплаті податків є узгодженою та підлягає стягненню у встановленому законом порядку. 
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вимоги апеляційної скарги відповідача мотивовано, зокрема тим, що фактично спірні правовідносини виникли не за участю ОСОБА_1 як фізичною особою-підприємцем, а з фізичною особою (громадянином), у зв`язку з чим фізична особа-підприємець ОСОБА_1 не є належним відповідачем за даним позовом.
З цих підставі, відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Позивач надав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому вказує, що відповідач жодним чином не довів неправомірності спірної податкової вимоги та не довів фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства. Крім того, податковий борг був погашений платником у повному обсязі 02.12.2021р.
Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів  ст. 311 КАС України.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, апеляційний суд зазначає наступне.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є платником податків, зборів (обов`язкових платежів) і перебуває на податковому обліку у Головного управління ДПС у Дніпропетровській області.
Податковий борг відповідача виник на підставі заборгованості зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості в сумі 65808,00 згідно податкового повідомлення-рішення №0027128-5140-0463 від 22.05.2020 року.
09.02.2021 року Головним управління ДПС у Дніпропетровській області надсилалась ОСОБА_1 податкова вимога форми «Ф» №35185-13 на загальну суму 65808,00 грн.
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що сума податкового боргу ОСОБА_1 складає 65808,00 грн.
З цих підстав, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з відповідача. 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на виконання пунктів 59.1, 59.4 статті 59 Податкового кодексу України, відповідачу сформовано та надіслано податкову вимогу форми «Ф» №35185-13 від 09.02.2021 року на загальну суму 65808,00 грн., що підтверджується копією поштового повідомлення, яка наявна в матеріалах справи, у зв`язку з чим, заборгованість по сплаті податків є узгодженою та підлягає стягненню у встановленому законом порядку. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що набуття статусу фізичної особи-підприємця обумовлює, зокрема, виникнення підстав для здійснення господарської діяльності, однак, набуття статусу фізичної особи-підприємця не обумовлює скасування у даної фізичної особи обов`язку щодо сплати податків та зборів, які сплачуються фізичними особами, а лише доповнює обов`язок особи сплатою інших податків та зборів, які передбачені фізичній особі-підприємцю. З цих підстав, суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про відмінність податкового статусу фізичної особи та фізичної особи-підприємця.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Відповідно до  ст. 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Приписи п.15.1 ст.15 Податкового Кодексу України визначають, що  платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з пунктом  16.1 ст.16 Податкового кодексу України  передбачено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до п.п.  58.2,  58.3 ст.58 Податкового кодексу України  податкове повідомлення-рішення надсилається (вручається) за кожним окремим податком, збором та/або разом із штрафними санкціями, передбаченими цим Кодексом, а також за кожною штрафною (фінансовою) санкцією за порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на такий контролюючий орган, та/або пенею за порушення строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно  ст.14 Податкового кодексу України  податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом  59.1 ст. 59 Податкового кодексу України  встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
За правилами, визначеними п.59.5 статті 59 Податкового кодексу України  у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно пункту 95.1 статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
За правилами пункту 87.11 статті 87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.
Відповідно до частини першої  статті 24 Цивільного кодексу України  (далі -  ЦК України) людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою.
У  статті 25 ЦК України  передбачено, що здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.
В свою чергу, фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус «фізична особа - підприємець» сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.
Подібний висновок викладено у постанові від 03 квітня 2019 року Великої Палати Верховного Суду у справі №753/16525/16-ц.
З огляду на це, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що набуття статусу фізичної особи-підприємця обумовлює, зокрема, виникнення підстав для здійснення господарської діяльності, однак, набуття статусу фізичної особи-підприємця не обумовлює скасування у фізичної особи обов`язку щодо сплати податків та зборів, які сплачуються фізичними особами, а лише доповнює обов`язок особи сплатою інших податків та зборів, які передбачені фізичній особі-підприємцю. Крім того, суд першої інстанції доцільно зауважив, що обов`язок фізичної особи щодо сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не зникає у випадку реєстрації цією особою підприємцем.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що ФОП ОСОБА_1 не є належним відповідачем за даним позовом.
Згідно  ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на це, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями  316,  321,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2021 року у справі № 160/14439/21 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко