ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/204/22 Справа № 201/4602/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       02 березня 2022 року                                                        м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого Деркач Н.М.,
суддів: Куценко Т.Р., Максюти Ж.І.,
                                     при секретарі       Керімовій-Бандюковій Л.К.,

       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Тарянік Кирила Олексійовича в інтересах  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1  до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 третя особа Державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Фаст Л.Д. про визнання права власності, визнання   недійсними  свідоцтва  та  заяви та скасування державної реєстрації права власності, - 

               В С Т А Н О В И В:                

               У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 , третя особа Державний нотаріус Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Фаст Л.Д., про визнання права власності, визнання недійсними  свідоцтва  та  заяви та скасування державної реєстрації права власності.
               В обґрунтування позову вказувала, що 04.12.2003 ОСОБА_1 підписала відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , на підставі заповіту від 24.06.98, завіреного Державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білоус С.В. та зареєстровано за №7-2808. Вказана відмова була підписана під впливом тяжких обставин на користь ОСОБА_5 (доньки), яка наразі має прізвище « ОСОБА_6 », з огляду на тяжкий хворобливий стан позивача та очікування догляду та допомоги з боку ОСОБА_2 . 04.12.2003 державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину, яке було зареєстровано за №4-4909. Вважає, що зазначений правочин є недійсним з огляду на підписання відмови під впливом тяжкої обставини, що підлягає судовому захисту. ОСОБА_2 було відчужено будинок на користь онука позивача - ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 01.08.2014. ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Право власності на спірний будинок на сьогодні зареєстровано за померлим ОСОБА_8 , оскільки ще не було здійснено оформлення права на спадщину, спадкоємицею якого є зокрема дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_3 . Враховуючи недійсність відмови від спадщини, наявності підстав на визнання права власності на будинок за позивачем та недійсність свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_9 , договір дарування від 01.08.2014 є нікчемним правочином, визнання якого судом недійсним не вимагається. Враховуючи викладене, позивач просить суд визначити недійсною заяву про відмову від спадщини, посвідчену державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 04.12.2003, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори 04.12.2003, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_8 на домоволодіння, що розташований а адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 421551912101, визнати за позивачем право власності на вказане домоволодіння, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 421551912101.
               Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
       Не погодившись з таким рішенням суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. 
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , який був чоловіком позивача. Після його смерті відкрилась спадщина яка складалась, зокрема, з домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . 
               04.12.2003 ОСОБА_1 підписала відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , на підставі заповіту від 24.06.98 завіреного Державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Білоус С.В. та зареєстровано за №7-2808
               04.12.2003 державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної Контори було видано ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину, яке було зареєстровано за №4-4909.
               На підставі договору дарування від 01.08.2014 ОСОБА_2 було відчужено будинок на користь онука позивача - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та спадкоємицею якого зокрема є його дружина ОСОБА_3 .
               Позивач у якості обґрунтування позову посилається на перебування у тяжких для неї обставинах та на погане самопочуття станом на час відмови від спадщини.
               Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надано, а судом не встановлено належних та достатніх доказів на підтвердження перебування позивача під впливом тяжких обставин з огляду на тяжкий хворобливий стан, також не надано доказів і поліпшення стану позивача зі спливом 18 років, а відтак суд критично оцінив доводи позивача в цій частині, оскільки вони не знайшли підтвердження у ході судового розгляду.
               Доводи апеляційної скарги адвоката Тарянік К.О. в інтересах ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, суд не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому розгляду справи, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини п`ята та шоста статті 81 ЦПК України). 
               Однак  ОСОБА_1  або її представник жодних доказів на підтвердження вищевикладених обставин, на які вони посилаються, суду не надали.
               Так, відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку для прийняття спадщини. Така заява подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
               Частина п`ята статті 1273 ЦК України визначає, що відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.
               Відповідно до частини п`ятої статті 1274 ЦК України відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу. Це відповідно: вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; вчинення правочину під впливом помилки; вчинення правочину під впливом обману; вчинення правочину під впливом насильства; вчинення правочину під впливом тяжкої обставини.
               Проте, наявність, у момент складання  ОСОБА_1  відмови від прийняття спадщини, жодної з вище перелічених обставин, позивачем суду не доведено.
               Таким чином,  ОСОБА_1  не скористалась наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.        
               Інші доводи апеляційної скарги адвоката Тарянік К.О. в інтересах  ОСОБА_1 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
               Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
               Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу адвоката Тарянік Кирила Олексійовича в інтересах  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 листопада 2021 року залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               Т.Р. Куценко

                                                                                       Ж.І. Максюта