ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" лютого 2022 р.           Справа№ 910/12596/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Агрикової  О.В. 
          Тищенко О.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021
у справі № 910/12596/21 (суддя Морозов С.М.)
за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" 
до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" 
про стягнення 91 384,09 грн
ВСТАНОВИВ:

Товариство з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (далі - ТДВ "Експрес Страхування", позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" (далі - ПрАТ "СК "АРКС", відповідач) про стягнення 91 384,09 грн заборгованості, в тому числі: страхового відшкодування в розмірі 64 036, 48 грн, 16 831, 41 грн пені, 3 189, 54 грн 3% річних та 7 326, 66 грн інфляційних втрат, мотивуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань як страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач в порушення норм чинного законодавства України належним чином не виконав зобов`язання щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну власника автотранспортного засобу Mercedes Benz GLA, державний номер НОМЕР_1 , водієм транспортного засобу Ford Focus, державний номер НОМЕР_2 , цивільна відповідальність власника якого застрахована відповідачем відповідно до Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3461498, та право вимоги за якою перейшло до позивача.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21 позовні вимоги задоволено частково, з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" стягнуто на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" суму страхового відшкодування в розмірі 64 036,48 грн, пеню в розмірі 7 176, 66 грн, 3 % річних в розмірі 3 184, 28 грн, інфляційне збільшення боргу в розмірі 7 326, 66 грн та судовий збір в розмірі 2 030, 04 грн. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що відповідач, як страховик винної у ДТП особи, зобов`язаний відшкодувати завдані останньою збитки третій особі (у даному випадку - позивачу) в обсязі, визначеному Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та відповідно до договору страхування, укладеному з особою, що застрахувала свою цивільно-правову відповідальність.
Не погодившись із вищезазначеним рішенням, ПрАТ "СК "АРКС" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог частково та постановити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, у зв`язку з чим висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. 
В обґрунтування скарги апелянт вказував на те, що суд першої інстанції не направив на адресу відповідача ухвалу про відкриття провадження у даній справі, чим позбавив останнього права на подання відзиву. Також, апелянт долучив до апеляційної скарги висновок експерта № 551/21 на підтвердження вартості відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Крім того, відповідач зазначає про часткову виплату страхового відшкодування, з огляду на що підстави для стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені відсутні.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.12.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21; розгляд апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21 постановлено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; встановлено Товариству з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі; витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/12596/21 за позовом Товариства з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" про стягнення 91 384,09 грн.
14.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшло клопотання про долучення документів до матеріалів справи та заява про компенсацію судових витрат. 
18.01.2022 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу з клопотанням про поновлення строку на його подання. 
Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.
Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подані заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк.
В обґрунтування поновлення пропущеного процесуального строку позивач зазначає, що ухвала про відкриття апеляційного провадження була отримана 29.12.2021, напередодні новорічних свят. Водночас представник позивача в цей час перебував у відпустці.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість поновлення позивачу пропущеного процесуального строку на подання відзиву. 
В обґрунтування поданого відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що відповідачем було отримано позовну заяву з додатками, з огляду на що останній не був позбавлений можливості відслідковувати, чи відкрито провадження у справі за даною позовною заявою; матеріалами справи підтверджено вартість збитків; коефіцієнт фізичного зносу у даному випадку не підлягає застосуванню.
Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 28.04.2018 між ОСОБА_1 (страхувальник) та Товариством з додатковою відповідальністю "Експрес Страхування" (страховик, позивач) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № 202.18.2400480 від 28.04.2018 (договір страхування), за яким був застрахований автомобіль "Mercedes Benz GLA", д.н.з. НОМЕР_3 .
08.07.2019 в м. Києві на проспекті Академіка Палладіна, навпроти Гостомельської площі 1, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів "Mercedes Benz GLA", д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням   ОСОБА_1 та автомобіля "Ford Focus", д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , внаслідок якої автомобілі отримали механічні пошкодження.
Постановою Святошинського районного суду міста Києва № 759/12873/19 від 28.08.2019 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
09.07.2019 страхувальник звернувся до позивача із повідомленням про настання страхової події та заявою про виплату страхового відшкодування на користь СТО СП ТОВ "АДУ Мерседес-Бенц".
Відповідно до рахунку-фактури  СТО СП ТОВ "АДУ Мерседес-Бенц" № 21199002657 від 12.07.2019 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Mercedes Benz GLA", д.н.з. НОМЕР_1 , становить 36 464, 41 грн та відповідно до рахунку-фактури № 2119003055 від 08.08.2019 становить 60 554, 92 грн. Фактична вартість ремонту автомобіля склала 94 185, 41 грн, що підтверджується актом виконаних робіт № 1900017130 від 04.10.2019.
На підставі вищезазначених рахунків-фактур, позивачем було складено страхові акти № 3.19.1771-1 та № 3.19.1771-2, відповідно до яких розмір страхового відшкодування складає 57 721,00 грн + 25 964, 41 грн = 83 685, 41 грн.  
Позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором страхування, здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 83 685, 41 грн на рахунок СТО, що підтверджується копією платіжного доручення № 130 від 18.07.2019 в розмірі 25 964, 41 грн та копією платіжного доручення № 632 від 20.08.2019 в розмірі 57     721, 00 грн.
Таким чином, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля "Mercedes Benz GLA", д.н.з. НОМЕР_1 , складає 83 685, 41 грн, яка була виплачена позивачем на виконання договору страхування.
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/3461498, яким передбачено, що ліміт за шкоду  майну становить 100     000, 00 грн, а франшиза - 2        000, 00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було направлено відповідачеві заяву про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) № 5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка була отримана останнім 30.08.2019, про що свідчить наявна копія  рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0420525912387.
Проте відповідачем було здійснено лише часткову виплату страхового відшкодування у розмірі 17 648, 93 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 598_400 від 24.09.2019.
Посилаючись на те, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не відшкодував позивачеві в повному обсязі шкоду, завдану страхувальником відповідача внаслідок ДТП, позивач звернувся з даним позовом до суду про стягнення невідшкодованих збитків у розмірі 64 036, 48 грн, а також пені в розмірі 16 831, 41 грн, 3% річних в розмірі 3 189, 54 грн та інфляційних втрат в розмірі 7 326, 66 грн. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням місцевого господарського суду про задоволення позовних вимог ТДВ "Експрес Страхування" до ПрАТ "СК "АРКС", а доводи скаржника вважає безпідставними та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ч. 1 статті 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. 
Згідно зі статтею 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.
Статтею 9 Закону України «Про страхування» визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. 
Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.
Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.
Згідно зі ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом. 
За приписами ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, у вказаних правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.      Тобто, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.              
Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, виконавши свої зобов`язання перед страхувальником за договором добровільного страхування шляхом виплати страхового відшкодування, позивач набув право зворотної вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Частинами 1 та 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. 
Відповідно до пунктів 1, 3 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою, а за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. 
За змістом вказаних норм, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини. 
Як було зазначено вище, вина водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, внаслідок якого було пошкоджено  автомобіль Mercedes Benz GLA, д.н.з. НОМЕР_3 , підтверджується постановою Святошинського районного суду міста Києва №759/12873/19 від 28.08.2019 .
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Нормами статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За приписами ст.ст. 1.7, 1.8 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована. 
Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
Згідно з п.п. 1.2., 3.4 Положення про єдину централізовану базу даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, метою створення єдиної централізованої бази даних Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ) щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є накопичення відомостей про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності), страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників для організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням. Страховиками - членами МТСБУ надають до бази даних МТСБУ інформацію, зокрема про укладені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлені на бланках полісів та відомості про зміни в укладених договорах обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу Ford Focus, д.н.з. НОМЕР_2 , у вчиненні ДТП, на момент настання страхової події була застрахована в ПрАТ "СК "АРКС" на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО/3461498, (франшиза - 2 000, 00, ліміт за шкоду по майну - 100     000,00 грн), що підтверджується інформацією з єдиної централізованої бази даних МТСБУ та копією відповідного полісу.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач є відповідальною особою за завдані збитки власнику автомобіля Mercedes Benz GLA, д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів»     в межах, передбачених договором, а до позивача, як страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором добровільного страхування, перейшло право вимоги, яке потерпіла особа мала до відповідача як особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. 
За приписами ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
В силу приписів статей 22, 29  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,  у спорах, пов`язаних з відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми вказаного Закону є спеціальними.
Зі змісту положень п.     36.2 ст.     36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що під оціненою шкодою в ньому розуміється також і шкода, щодо якої страховик і потерпілий досягли згоди про розмір страхового відшкодування без проведення оцінки та експертизи пошкодженого майна. 
Як вбачається з матеріалів справи, страхувальник за договором добровільного страхування не заперечував проти розміру виплаченого позивачем страхового відшкодування та порядку його виплати, що свідчить про досягнення відповідної згоди між сторонами договору.
Відповідно до пункту 9 частини 2 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що проведення оцінки майна є обов`язковим для визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Приписами ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлено імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а отже така оцінка може бути здійснена на підставі рахунку СТО чи акту виконаних робіт.
Колегія суддів зазначає, що достатніми доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжне доручення та рахунок на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу, а звіт про оцінку автомобіля є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. 
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. 
Отже, доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, який містить перелік робіт та використаних матеріалів щодо ремонту транспортного засобу, що стосуються саме пошкодженої частини транспортного засобу.
Реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення.
При цьому, колегія суддів в силу ч. 4.     ст. 236 ГПК України     враховує аналогічну правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 13.03.2018 у справі № 910/9396/17.
Також колегія суддів апеляційного господарського суду звертає увагу, що відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
Відповідно до п.     1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (КТЗ),     затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24.07.2009 №1335/5/1159) (надалі в тексті - Методика) відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин.
Згідно з п. 7.38 Методики значення коефіцієнту фізичного зносу приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує: 5 років - для легкових КТЗ виробництва країн СНД; 7 років - для інших легкових колісних транспортних засобів. 
Відповідно до п. 7.39 Методики винятком стосовно використання зазначених вимог є: а) якщо КТЗ експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний); б) якщо складові частини кузова, кабіни, рами відновлювали ремонтом або вони мають корозійні руйнування чи пошкодження у вигляді деформації; в) якщо КТЗ експлуатувався в умовах, визначених у пункті 4 таблиці 4.1 додатка 4. 
Пунктом 7.41 Методики встановлено, що значення коефіцієнта фізичного зносу, який підлягає усуненню, не може перевищувати 0,7. Для складників КТЗ зі строком експлуатації понад 12 років значення коефіцієнту фізичного зносу приймається рівним 0,7.
Колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування у даному випадку коефіцієнту фізичного зносу, з огляду на те, що на момент ДТП строк експлуатації автомобіля Mercedes Benz GLA, д.н.з. НОМЕР_3 , 2018 року випуску, не перевищував 7 років, при цьому, доказів щодо наявності, передбачених п. 7.39 Методики винятків щодо застосування коефіцієнту зносу до складників автомобіля, пошкоджених вищевказаною ДТП, суду не надано.
Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначає про відсутність доказів на підтвердження необхідності заміни передньої лівої блок фари та переднього бампера, а також відсутність доказів на підтвердження необхідності здійснення всіх ремонтних робіт та заміни запасних частин, які були відображені в рахунках СТО.
Разом з тим, в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) зазначено про необхідність заміни переднього лівого крила (деформація) та лівого переднього кронштейна бампера (деформація, прихований за бампером). При цьому зазначено, що кронштейн переднього бампера - це цільна запчастина із бампером. Крім того, в акті зазначено про деформацію передньої лівої блок фари. Відтак, в рахунку № 211900055 від 08.08.2019 зазначено перелік запасних частин: крило переднє ліве, передній бампер та фара ліва.   
Водночас апелянтом додано до апеляційної скарги висновок експерта № 551/21 від 07.12.2021, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу, яка визначена на підставі вихідних даних, наданих замовником експертизи, автомобіля Mercedes Benz GLA, д.н.з. НОМЕР_3 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталась 08.07.2019, становить 56     084,34 грн. Згідно наданого висновку коефіцієнт фізичного зносу становить 0,0. 
За таких обставин, враховуючи, що доказом дійсної вартості ремонтних робіт є рахунок СТО, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, тоді як звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині відшкодування шкоди у розмірі 64        036, 48 грн. 
Окрім того, у зв`язку з несплатою відповідачем страхового відшкодування позивачеві, останній просив суд стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" пеню в розмірі 16 831, 41 грн, 3% річних в розмірі 3 189, 54 грн та інфляційне збільшення в розмірі 7 326, 66 грн за період з 28.11.2019 по 26.07.2021.
Частиною 2     статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Вказана норма визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання та поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. При цьому важливим виявляється питання, які зобов`язання є грошовими.
Грошовим, за змістом статей 524, 533, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Тобто грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Враховуючи, що правовідносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобов`язанням,  місцевий господарський суд дійшов правомірного висновку щодо застосування до спірних правовідносин     ст. 625 ЦК України та наявності підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 07.02.2018 Верховного Суду по справі № 910/18319/16.
При цьому, чинним цивільним законодавством не визначений строк виконання страховиком зобов`язання по відшкодуванню іншому страховику, до якого перейшло право вимоги внаслідок виплати ним страхового відшкодування, однак, цей строк пов`язаний з моментом пред`явлення відповідною особою (в даному випадку страховиком) вимоги до відповідача.
За приписами частини 2 статті 530 ЦК України в разі, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з тим, що строк з якого у відповідача виник борг зі сплати страхового відшкодування виник/почався 29.11.2019, за підрахунком суду, вимога позивача про стягнення 3% річних підлягає частковому задоволенню, а саме в розмірі 3        184, 28 грн. 
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність стягнення з відповідача 7     326, 66 грн інфляційних втрат.
Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. 
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ст. 549 Цивільного кодексу України).
Законами України "Про страхування" та "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", які застосовуються до спірних правовідносин, передбачено розмір неустойки (пені) у разі прострочення виплати страхового відшкодування страховиком.
Пунктом 36.5 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Відповідно до         статті 992 Цивільного кодексу України         у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.
Як встановлено судом пешої інстанції, позивач направив відповідачеві заяву про відшкодування шкоди (виплату страхового відшкодування) № 5031/07-3.19/1771 від 22.08.2019 в розмірі 83 685, 41 грн, яка була отримана останнім 30.08.2019. Отже, останнім днем встановленого строку для виплати відповідачем суми страхового відшкодування було 28.11.2019. Водночас позивачем було нараховано пеню за період з 28.11.2019 по 26.07.2021.
Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що останнім днем строку, встановленого відповідачу для здійснення відповідної оплати було 28.11.2019, з огляду на що борг зі сплати суми страхового відшкодування, як і перебіг періоду, за який позивач вправі нараховувати пеню, виник/почався з 29.11.2019.
Згідно з частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Таким чином, шестимісячний строк нарахування пені, встановлений приписами частини 6 статті 232 Господарського кодексу України, закінчується 29.05.2020.
Оскільки строк нарахування пені встановлений позивачем з 28.11.2019 до 26.07.2021, то вказаний позивачем річний строк є таким, що визначений поза межами шестимісячного строку для нарахування пені, встановленого частиною 6      статті 232 Господарського кодексу України.
Отже, розмір пені, що є обґрунтованим за період з 29.11.2019 до 29.05.2020 за розрахунком суду, становить 7 176, 66 грн. В іншій частині стягнення пені судом першої інстанції правомірно відмовлено.
При цьому судом апеляційної інстанції відхиляються доводи позивача в частині неповідомлення останнього про відкриття провадження у даній справі, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду міста Києва від 20.09.2021 № 910/12596/21 не була направлена сторонами у справі,  у зв`язку із відсутністю фінансування для здійснення поштових відправлень, що підтверджується печаткою провідного інспектора сектору відправки поштової кореспонденції Господарського суду міста Києва. 
Разом з тим, в матеріалах справи наявна телефонограма від 22.09.2021, з якої вбачається, що відповідачеві інформація про постановлення судом ухвали від 20.09.2021 про відкриття провадження у справі № 910/12596/21 була доведена через особу на прізвище Мелашенко О. за телефоном НОМЕР_4 . 
За змістом статті 248 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
За приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Судові рішення також можуть публікуватися в друкованих виданнях із додержанням вимог цього Закону. 
Згідно з частинами 1, 2 статті 3 Закону України "Про доступ до судових рішень" для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує  ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту,  обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень.
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного  цілодобового  доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України "Про доступ до судових рішень").
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що відповідач має доступ до судових рішень та мав можливість ознайомитись з ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 20.09.2021 № 910/12596/21 у Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
Більше того, позовна заява ТДВ "Експрес Страхування" до ПрАТ "СК "АРКС" про стягнення 91 384,09 грн заборгованості, в тому числі: страхового відшкодування в розмірі 64 036, 48 грн, 16 831, 41 грн пені, 3 189, 54 грн 3% річних та 7 326, 66 грн інфляційних втрат була направлена на адресу відповідача 30.07.2021, що підтверджується наявними в матеріалах справи оригіналами наступних документів: описом вкладення у цінний лист, накладною та фіскальним чеком за № 0407600704497.
Щодо тверджень апелянта про те, що в Приватному акціонерному товаристві "Страхова компанія "АРКС"  відсутній юрисконсульт за прізвищем Мелашенко О., то суд критично їх оцінює, з огляду на те, що на офіційному веб-сайті ПрАТ "СК "АРКС" зазначено номер: +38 044 391 1122, який належить центральному офісу товариства, та по якому секретар передавав інформацію. Водночас суд апеляційної інстанції позбавлений можливості встановити особу, якій секретар передавав інформацію про відкриття провадження у даній справі. 
Разом з тим, в провадженні, в тому числі в Господарському суді міста Києва, наявна чимала кількість справ, де стороною є Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "АРКС". 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. 
Враховуючи викладені обставини та наявні в матеріалах справи докази на їх підтвердження, колегія суддів вважає доведеним позивачем повного складу цивільного правопорушення, необхідного для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків (відшкодування шкоди), у зв`язку з чим позовні вимоги ТДВ "Експрес Страхування", як особи, яка виплатила потерпілому в ДТП страхове відшкодування, до ПрАТ "СК "АРКС", як особи, відповідальної за заподіяні збитки, є обґрунтованими, відповідачем не спростованими, а тому підлягають задоволенню частково.  
Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення ч. 1      ст. 9 Конституції України  та беручи до уваги ратифікацію      Законом України від 17.07.1997 N475/97-ВР      Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і Першого протоколу та протоколів N 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття  Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати     Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод     (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» у рішенні від 18.07.2006 та у справі «Трофимчук проти України» у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга ТДВ "Експрес Страхування" має бути залишена без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. 
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта. 
Керуючись ст. ст. 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 19.11.2021 у справі № 910/12596/21 залишити без змін.
3. Матеріали справи № 910/12596/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.

Головуючий суддя                                                            А.О. Мальченко 

Судді                                                                                О.В. Агрикова

                                                                                О.В. Тищенко