Справа № 352/1950/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/224/22 
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р. 
Суддя-доповідач Томин 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючої                        Томин О.О.,
суддів:                        Пнівчук О.В., Девляшевського В.А.,
за участю секретаря        Мельник О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Тисменицького районного суду, ухвалене суддею Струтинським Р.Р. 11 жовтня 2021 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 19 жовтня 2021 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (пізніше перейменоване у Акціонерне товариство КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом в суд до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за Кредитним договором №IFU0G40000006917 від 16 квітня 2008 року у розмірі 97696,55 доларів США, що станом на 01.07.2015 року еквівалентно 2051627,65 грн.
Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідно до укладеного Кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала кредит у ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 225000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік на суму залишку заборгованості, з кінцевим терміном повернення 16.04.2028 року.
Згідно заяви ОСОБА_1 . Кредитний договір переведено з валюти гривня у валюту долар США. Розмір кредиту після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку складає 48812,63 доларів США. Відсотки за користування кредитом - 14,04% на рік на суму залишку заборгованості.
В забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договори поруки.
У порушення умов Кредитного договору ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконала, а саме: не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у порядку та у строки, встановлені договором, у зв`язку з чим станом на 01.07.2015 року утворилась заборгованість у сумі 97696,55 доларів США, з яких: 68356,85 доларів США – заборгованість за кредитом, 3766,05 доларів США – заборгованість за відсотками за користування кредитом, 679,75 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 20230,35 доларів США – пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 11,90 доларів США – штраф (фіксована складова), 4651,65 – штраф (процентна складова).
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив стягнути вказану суму заборгованості з відповідачів у солідарному порядку, а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Тисменицького районного суду від 11 жовтня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу. Вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи.
Зазначає, що додаткові угоди є невід`ємною частиною кредитного договору, стягнення заборгованості за яким є предметом позову. Укладаючи додаткові угоди, ОСОБА_1 усвідомлювала, що основна сума заборгованості, тобто тіло кредиту є не грошовими коштами, які додатково надаються позичальнику, а фактично в першому випадку – конвертованою сумою, в другому – сумою реструкторизованої заборгованості. Розмір заборгованості був погоджений банком і ОСОБА_1 та засвідчений сторонами у тексті додаткових угод. Оскільки сам позичальник висловив свою згоду із розміром власної заборгованості, то такий не потребує додаткового доказування.
Також скаржник не погоджується із висновком суду про те, що під час з`ясування обставин справи щодо кредитної заборгованості, судом не встановлено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів ні за Додатковою угодою від 08.08.2008 року, ні за Додатковою угодою від 05.10.2012 року. Суд не звернув уваги твердження позивача про те, що видача кредитних коштів та наявність заборгованості, зокрема, за тілом кредиту, підтверджується виписками по рахунках відповідача, а вказані виписки згідно правових позицій Верховного Суду є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку. Зазначає, що випискою за рахунком № НОМЕР_1 – за дебетом вказаного рахунку 11.08.2008 року облікована сума 48812,63 доларів США, яка згідно Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України (розділ «Класи, рахунки та їх призначення») є сумою наданого кредиту. Випискою за рахунком № НОМЕР_2 – за дебетом вказаного рахунку 11.10.2012 року облікована сума 34858,37 доларів США, яка є сумою наданого кредиту. Тому скаржник вважає, що висновки суду першої інстанції та експерта про те, що видача кредиту в розмірі 34858,37 доларів США в жовтні 2012 року документально не підтверджується не відповідають обставинам справи.
Щодо видачі 48812,63 доларів США, то зазначає, що експертним висновком, який міститься в матеріалах справи, ця видача коштів (конвертація) підтверджена.
Що стосується стягнення пені, то апелянт зазначає, що укладення кредитного договору та додаткових угод до нього, нарахування заборгованості банком здійснювалося до прийняття та набрання чинності ч. 2 ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції від 31.10.2017 року), згідно якої у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язань щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого кредиту. Експертом зазначено, що оскільки банком використано ставку для нарахування пені, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, не видається за можливе визначити розмір заборгованості по тілу кредиту, починаючи з першого періоду нарахування пені у зв`язку з тим, що пеня списується першочергово. Однак експертом не встановлено, що за умов нарахування пені, що не перевищує подвійну облікову ставку НБУ, така заборгованість була б взагалі відсутня.
На думку скаржника судом не враховано правову позицію Верховного Суду у складі об`єднаної палати касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 року у справі №911/19/19, яка полягає в тому, що у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню.
З огляду на викладене просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив.
В судовому засіданні апеляційного суду законний представник апелянта – адвокат Рокетська С.В. вимоги апеляційної скарги підтримала.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Говзан М.М. доводи задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча повідомлялися про час і місце розгляду справи належним чином, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.04.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про іпотечний кредит №IFU0G40000006917, відповідно до якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах цього Договору грошові кошти в сумі 225000,00 грн., а позичальник – прийняти, належним чином використати та повернути кредит не пізніше 16.04.2028 року, сплатити відсотки за користування кредитом в розмірі 15,00% річних, а також інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені цим Договором, а також сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту (т. 1, а.с. 11-15).
Згідно копії видаткового касового ордеру від 18.04.2008 року ОСОБА_1 було видано кредитні кошти в сумі 225000,00 грн. (т. 2, а.с. 147).
21.07.2008 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, в якій просила, зокрема, прийняти рішення про зміну валюти кредиту по Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року на долари США по курсу станом на дату укладення додаткової угоди до договору; зменшити термін кредитування до 10 років (т. 1, а.с. 16).
Додатковою угодою від 08.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, якою вказаний кредитний договір викладено у редакції цієї додаткової угоди.
Так, згідно п. 1.1 Додаткової угоди від 08.08.2008 року банк зобов`язувався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу чи/або перерахування на рахунок, зазначений в п. 8.1 цього Договору. Строк, вид кредиту, цілі, розмір кредиту, відсотків, винагород, розмір щомісячного платежу, період сплати, порядок погашення заборгованості за цим Договором зазначені в розділі 8 Договору (т. 1, а.с. 17-19).
Згідно п. 8.1 Договору в редакції вищевказаної Додаткової угоди банк зобов`язується надати позичальнику кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_3 на строк з 08.08.2008 року по 16.08.2018 року включно у вигляді строкового кредиту у розмірі 48812,63 долари США на споживчі цілі, зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 0% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 3% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагорода за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 даного Договору. Станом на 08.08.2008 року залишок заборгованості по Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року складає 226490,60 грн., що еквівалентно 48812,63 долари США.
Згідно п.п. 5.1, 5.3 Договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі, який зазначений у п. 8.4 Договору (0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожен день прострочки, але не менше 1 грн.). При порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Кредитним договором, більш ніж на 30 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.
Відповідно до п. 7.3 Договору всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним Договором, є відсотками в розумінні ЦК України.
В забезпечення виконання зобов`язань за Договором про іпотечний кредит між позивачем, позичальником та відповідачем ОСОБА_2 16.04.2008 року укладено Договір поруки №IFU0G40000006917/1 (т. 1, а.с. 20-21), а 05.10.2012 року – з поручителями ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 22-25).
Згідно даних договорів поруки поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання боржником всіх його зобов`язань за Договором про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року та додатковими угодами до нього як існуючими на момент укладення Договору, так і тими, що виникнуть на його підставі в майбутньому.
Відповідно до наданого банком розрахунку у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитним договором станом на 01.07.2015 року заборгованість ОСОБА_1 становила 97696,55 доларів США, з яких: 68356,85 доларів США – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочене тіло 675,61 доларів США), 3766,05 доларів США – заборгованість за відсотками за користування кредитом (в тому числі прострочені відсотки – 3370,11 доларів США), 679,75 доларів США – заборгованість з комісії, 20230,35 доларів США – заборгованість з пені, погашено пені, в тому числі списано – 9141,61 доларів США, штраф (фіксована частина) – 11,90 доларів США, штраф (відсоток від суми заборгованості) – 4651,65 доларів США (т. 1, а.с. 5-7).
05.08.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило на адресу позичальника ОСОБА_1 повідомлення про термінове погашення заборгованості по кредиту та звернення банку до суду з позовом про стягнення заборгованості і збитків (т. 1, а.с. 9).
Відповідач ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копії квитанцій про сплату кредиту за вищевказаним договором на 8 арк. (т. 1, а.с. 93-101).
Банком надано до матеріалів справи копії виписок про рух коштів на рахунку позичальника з 05.10.2012 року по 29.09.2015 року та з 16.04.2008 року по 08.05.2019 року, з якої вбачається, що ОСОБА_1 частково погашала заборгованість по кредиту, в тому числі про відсотках, пені та комісії. Останнє погашення мало місце 28.09.2015 року на суму 500,00 доларів США (т. 1, а.с. 142-151, т. 3 а.с. 1-297).
За клопотанням сторони відповідача ухвалою суду від 21.11.2016 року в справі було призначено судову фінансово-кредитну експертизу (т. 2, а.с. 72-73).
Згідно Висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №24/748/19-28 від 31.10.2019 року, складеного експертом Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на виконання вищевказаної ухвали суду, наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед банком відповідає умовам укладеного між сторонами Кредитного договору від 16.04.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором в частині: 1) заборгованості за тілом кредиту за період з 08.08.2008 року по 04.10.2012 року; 2) розміру відсоткової ставки за користування кредитом; 3) методу нарахування відсотків; не відповідає умовам укладеного між сторонами Кредитного договору від 16.04.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором в частині: 1) заборгованості за тілом кредиту за період з 05.10.2012 року по 01.07.2015 року; 2) нарахування комісії та пені. Визначити розмір заборгованості по тілу кредиту не видається за можливе починаючи з першого періоду нарахування пені, у зв`язку з тим, що пеня списується першочергово, а банком використано ставку для нарахування пені, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, а також документально не підтверджується в межах наданих матеріалів сума наданого кредиту (збільшення тіла кредиту) в розмірі 34858,37 доларів США в жовтні 2012 року. Відповідно до банківських виписок ОСОБА_1 сплачено АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №IFU0G40000006917 від 16 квітня 2008 року 44722,89 доларів США, в тому числі 5670,62 доларів США тіла кредиту, 28745,49 доларів США відсотків за користування кредитом, 6347,53 доларів США комісії та 3959,25 доларів США пені за прострочення заборгованості (т. 4, а.с. 1-14).
Також в матеріалах справи міститься долучена 05.10.2021 року копія Додаткової угоди №1 від 05.10.2012 року до Кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16 квітня 2008 року, в якій зазначено, що сторони ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 дійшли згоди внести зміни в Кредитний договір №IFU0G40000006917 від 16 квітня 2008 року. Суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї Додаткової угоди зменшити на 19888,40 доларів США, а саме: відсотки в розмірі 0,00 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 19888,40 доларів США. Згідно зі ст.ст. 212, 651 ЦК України у разі порушення позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (Додаток 1 до цієї Додаткової угоди) понад 31 день позичальник сплачує банку штраф у розмірі 19888,40 доларів США. Викласти п. 8.1 Договору у наступній редакції: Банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_3 на строк з 08.08.2008 року по 17.04.2028 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 48812,63 доларів США на наступні цілі: на споживчі потреби у розмірі 22070,37 доларів США шляхом перерахування на рахунок № НОМЕР_4 , зі сплатою за користування кредитом відсотків в розмірі 14,04% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3,00% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 7.2 даного Договору (т. 4, а.с. 138-139).
Крім того надано Додаток 1 до вказаної Додаткової угоди від 05.10.2012 року - Графік погашення кредиту, згідно якого станом на 16.11.2012 року залишок по кредиту становить 70793,34 доларів США (т. 4, а.с. 140-143).
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час з`ясування обставин справи щодо встановлення кредитної заборгованості судом не встановлено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів ні за Додатковою угодою до Договору іпотечного кредиту №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, укладеною 08.08.2008 року, ні за Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, укладеною 05.10.2012 року. Вимоги позивача не випливають із Кредитного договору від 16.04.2008 року №IFU0G40000006917, а з інших кредитних договорів (додаткових угод), котрі самим позивачем не виконані в частині надання коштів, а тому не породжують обов`язку для відповідача. Крім цього розрахунок заборгованості для позичальника визначено на а.с. 140-143, т. 4 за Додатковою угодою №1 до Кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, укладеною 05.10.2012 року, а не за Кредитним договором №IFU0G200000346 від 16.04.2008 року. Згідно даного розрахунку банком для позичальника нараховано відсотки за користування коштами не за ставкою фактично укладених договорів, а з 16.10.2012 року тіло кредиту збільшено до 70883 доларів США, коли такий розмір кредиту не видавався. З огляду на викладене, та приймаючи до уваги Висновок експерта за результатами проведення економічної експертизи від 31.10.2019 року №24/748/19-28, зі змісту якого вбачається, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості перед банком не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками починаючи з 05.10.2012 року, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги позивача не доведені.
Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно зі ст.ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ст. 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Обґрунтовуючи звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач подав суду першої інстанції копії підписаних сторонами Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, Додаткової угоди від 08.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, договори поруки від 16.04.2008 року та від 05.10.2012 року з поручителями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також копію видаткового касового ордеру від 18.04.2008 року на суму 225000,00 грн., копії виписок про рух коштів на рахунку позичальника та розрахунок заборгованості, з яких вбачається, що відповідач дійсно отримала грошові кошти, тривалий час користувалася ними та погашала суму кредиту, відсотків, пені та комісії.
Таким чином наявність факту існування кредитних відносин між позивачем та відповідачами обґрунтовано підтверджуються встановленими обставинами та матеріалами справи.
Факт укладення вказаного кредитного договору ОСОБА_1 не заперечувала та не оспорювала. Долучила до матеріалів справи копії квитанцій про часткову сплату кредиту за вищевказаним договором (т. 1, а.с. 93-101).
Таким чином матеріалами справи підтверджено, що 18.04.2008 року відповідач ОСОБА_1 отримала в ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року кредитні кошти в сумі 225000,00 грн., які 08.08.2008 року за її заявою було конвертовано в долари США, що становило 48812,63 доларів США, викладено кредитний договір в новій редакції.
Виходячи з аналізу наведених норм права та матеріалів справи, апеляційний суд вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що судом не встановлено факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а вимоги позивача не випливають із Кредитного договору від 16.04.2008 року №IFU0G40000006917.
Разом з тим як вбачається з копії долученої 05.10.2021 року перед ухваленням рішення судом першої інстанції Додаткової угоди №1 від 05.10.2012 року до Кредитного договору №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року та Додатку №1 - Графіку погашення кредиту, такі не містять підпису позичальника ОСОБА_1 , тому не є належними доказами на підтвердження вказаних обставин (т. 4, а.с. 138-143).
При цьому, як зазначено в Висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №24/748/19-28 від 31.10.2019 року, в межах наданих матеріалів сума наданого кредиту (збільшення тіла кредиту) в розмірі 34858,37 доларів США в жовтні 2012 року документально не підтверджується.
Отже місцевим судом вірно зазначено, що позивачем не доведено збільшення тіла кредиту в жовтні 2012 року до 70793,34 доларів США.
Звертаючись до суду з даним позовом, банк просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за Договором про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року в сумі 97696,55 доларів США, з яких: 68356,85 доларів США – заборгованість за кредитом (в тому числі прострочене тіло 675,61 доларів США), 3766,05 доларів США – заборгованість за відсотками за користування кредитом (в тому числі прострочені відсотки – 3370,11 доларів США), 679,75 доларів США – заборгованість з комісії, 20230,35 доларів США – заборгованість з пені, 11,90 доларів США - штраф (фіксована частина), 4651,65 доларів США - штраф (відсоток від суми заборгованості) (т. 1, а.с. 5-7).
Однак, як вбачається зі змісту Додаткової угоди від 08.08.2008 року до Договору про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, якою вказаний кредитний договір було викладено в новій редакції, розмір тіла кредиту становив після конвертації 48812,63 долари США. Також даною угодою не передбачено нарахування комісії за користування кредитом, а тільки відсотків за користування кредитом та винагороди за резервування ресурсів. Відповідно до п. 7.3 Договору всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним Договором, є відсотками в розумінні ЦК України (т. 1, а.с. 17-19).
Такі ж висновки містяться і в Висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №24/748/19-28 від 31.10.2019 року, складеного експертом Івано-Франківського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на виконання ухвали суду (т. 4, а.с. 1-14).
Отже банком безпідставно нараховувалася, а позичальником сплачувалася комісія за даним договором.
Згідно наданих виписок по рахунку та Висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи №24/748/19-28 від 31.10.2019 року ОСОБА_1 сплачено АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року 5670,62 доларів США тіла кредиту, 28745,49 доларів США відсотків за користування кредитом, 6347,53 доларів США комісії та 3959,25 доларів США пені за прострочення заборгованості.
Відтак апеляційний суд приходить до висновку, що з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню: 43142,01 доларів США - заборгованість по тілу кредиту (48812,63 доларів США – сплачені позичальником 5670,62 доларів США), 9923,57 доларів США – пеня (20230,35 доларів США – сплачені позичальником 3959,25 доларів США та – безпідставно сплачена позичальником комісія на суму 6347,53 доларів США), а також 11,90 доларів США – штраф (фіксована частина), 2653,28 доларів США – штраф (відсоток від суми заборгованості).
Оскільки банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за відсотками за користування кредитом сумі 3766,05 доларів США, а фактично позичальником сплачено 28745,49 доларів США відсотків за користування кредитом, така вимога не підлягає до задоволення.
Однак посилання експерта та місцевого суду на безпідставність нарахування нарахування пені, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ, колегія суддів не бере до уваги, оскільки Закон України «Про споживче кредитування», ч. 2 ст. 21 якого передбачено, що у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, набрав чинності 10.06.2017 року, тобто після періоду, за який банк просить стягнути вказану заборгованість.
Щодо посилання банку в позові на застосовування офіційного курсу гривні до долара США, то слід зазначити, що стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті не суперечить законодавству України, якщо в іноземній валюті надавався кредит за договором і позивач просить стягнути суму боргу у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.
Відповідні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18), від 16.01.2019 року у справах №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18).
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі №761/12665/14-ц (провадження №14-134цс18) вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, може вносити двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
Отже позов слід задовольнити частково. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 55730 доларів США 76 центів заборгованості за Договором про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, з яких: 43142,01 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 9923,57 доларів США – пеня, 11,90 доларів США – штраф (фіксована частина), 2653,28 доларів США – штраф (відсоток від суми заборгованості). В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Згідно з статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» підлягає стягненню по 10971 грн. 99 коп. з кожного витрат по оплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Тисменицького районного суду від 11 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове.
Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, 77474), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) 55730 (п`ятдесят п`ять тисяч сімсот тридцять) доларів США 76 центів заборгованості за Договором про іпотечний кредит №IFU0G40000006917 від 16.04.2008 року, з яких: 43142,01 доларів США - заборгованість по тілу кредиту, 9923,57 доларів США – пеня, 11,90 доларів США – штраф (фіксована частина), 2653,28 доларів США – штраф (відсоток від суми заборгованості).
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_5 , адреса: с. Старі Кривотули Тисменицького району Івано-Франківської області, 77474), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_7 , адреса: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ: 14360570, адреса: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001) по 10971 (десять тисяч дев`ятсот сімдесят одна) грн. 99 коп. з кожного витрат по оплаті судового збору за подання позову та апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча:                                                                О.О. Томин
Судді:                                                                        В.А. Девляшевський
                                                                               О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 18 лютого 2022 року.