ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1922/22 Справа № 212/2743/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 212/2743/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідачі - Державна казначейська служба України, Департамент патрульної поліції,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційні  скарги відповідачів Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції на  рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада  2021  року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 08 листопада 2021 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, заподіяної особі незаконним рішенням (діями) патрульної поліції.
Позовна заява мотивована тим, що 19 серпня 2019 року відносно нього інспектором 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Ященком Ігорем Миколайовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1435227, з якої вбачається, що 19.08.2019 року об 11:58:00 год. позивач ОСОБА_1 , при керуванні транспортним засобом - марки Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 91 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України ) – порушення швидкісного режиму в населених пунктах, при дозволеній швидкості не більше 50 км/год. та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене  ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі по тексту - КУпАП). Зазначеною Постановою відносно позивача було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2020 по справі № 212/7314/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка Ігоря Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.08.2019 серії ЕАВ № 1435227 задоволено. Постанову інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка Ігоря Миколайовича, серії ЕАВ № 1435227 від 19.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП від 24.06.2019 року та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. - скасовано; справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постановою третього апеляційного адміністративного суду від 23.04.2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23.01.2020 по справі № 212/7314/19 – залишено без змін.
Таким чином, рішенням суду встановлено порушення законного порядку притягнення постановою інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка І.М., позивача до адміністративної відповідності.
З моменту складення постанови в справі про адміністративне правопорушення, позивач перебував у стресовому стані, постійно відчував нервову напругу, викликану необхідністю змінити свій спосіб життя, через виклики до суду він був змушений на протязі тривалого часу з 19.08.2019 року по 23.04.2020 року (8 місяців) приймати участь у судових засіданнях, доказувати у судах незаконність дій працівника патрульної поліції і відстоювати свою невинуватість.
Події по притягненню позивача до адміністративної відповідальності призвели до виникнення величезної психологічної травми, яка викликала тривалі моральні страждання, які посилювались постійним нервовим стресом, а також з пов`язаними з цим конфліктами у сім`ї, судовими викликами до суду для участі у судових засіданнях впродовж судового розгляду справи, де позивач повинен був захищатись від незаконного звинувачення, що вплинуло на погіршення стану здоров`я, позивач втратив можливість нормальної працездатності та інших негативних наслідків, які породили невпевненість у майбутньому і страх перед органами поліції.
Бездоказове ствердження співробітниками поліції про вчинення ним адміністративного правопорушення, завдали йому душевних переживань і розпачу, він став дратівливим. Наслідком моральних страждань стали негативні зміни в його житті, зокрема переживання та спогади, настороженість, тривога при згадуванні випадку незаконного притягнення до відповідальності, нестійкий настрій, порушення сну, нервозність, що в свою чергу позначилося на його оточенні, особливо на роботі та сім`ї.
Такі дії патрульних поліцейських образили та поставили під сумнів його порядність та добре ім`я, сприяли створенню негативної психологічної установки відносно нього. Позивач, як особа, яка ніколи не притягалась до відповідальності та дотримується норм закону, (особливо з огляду на той факт, що він є адвокатом та завжди стоїть на сторожі норм Закону) позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства права, особливо з огляду на той факт, що саме особи, на яких покладено обов`язок з охорони прав та свобод людини, порушують ці права та свободи.
Враховуючи характер, обсяг та глибину моральних страждань, їх тривалість, ступінь зниження репутації, час та зусилля для відновлення попереднього стану, ступінь вини державних органів, а також вимоги розумності і справедливості, позивач вважає обґрунтованим розмір заявленої до стягнення компенсації моральної шкоди в сумі 9 000 гривень, яку й просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету України.
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада  2021  року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 3000 гривень 00 копійок.
В апеляційній скарзі відповідач Державна Казначейська служба України ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що Державна Казначейська служба України не є учасником спірних відносин. 
При цьому, апелянт зауважує, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому, факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у відповідному рішенні, ухвалі, постанові, вироку. Однак позивач у позовній заяві не зазначив про існування будь-яких відносин між ним та відповідачем Державною Казначейською службою України. Крім того, позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди та позивач не надав відповідних доказів цього. 
В апеляційній скарзі відповідач Департамент патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції, а відтак його дії неправомірними не визнано. 
Зауважує на тому, що позивачем не надано жодних доказів наявності вини Департаменту патрульної поліції у спричиненні йому моральної шкоди. 
Таким чином, апелянт вважає, що оскільки факт завдання позивачеві моральної шкоди останнім не доведено, тому відсутні підстави для відшкодування такої шкоди. 
У відзиві на апеляційні скарги, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційні скарги – без задоволення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційних скарг та відзиву на них, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 , інспектором 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Ященком Ігорем Миколайовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1435227, з якої вбачається, що 19.08.2019 року об 11:58:00 год. ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом - марки Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 91 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України – порушення швидкісного режиму в населених пунктах, при дозволеній швидкості не більше 50 км/год. та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначеною Постановою відносно ОСОБА_1 було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року по справі № 212/7314/19 адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка Ігоря Миколайовича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 19.08.2019 серії ЕАВ № 1435227 задоволено. Постанову інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка Ігоря Миколайовича, серії ЕАВ № 1435227 від 19.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП від 24.06.2019 року та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. - скасовано; справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року встановлено, що інспектором 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Ященком І.М., не доведено, що під час розгляду справи ним роз`яснювалися права особі, що притягується до адміністративної відповідальності та вирішувалися заявлені клопотання, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що відповідачем не проведено відкритий розгляд справи про адміністративне правопорушення з дотриманням прав порушника на правову допомогу, подачу доказів, не зібрано доказів на підтвердження його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.122 ч.1 КУпАП. Вказані обставини є підставою визнати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1435227 від 19.08.2019, про накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн. незаконною та скасувати її, провадження закрити на підставі ст. 247 ч.1 п.1 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.».
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 23 січня 2020 року залишено без змін.
Звертаючись до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням про притягнення до адміністративної відповідальності, позивач посилався на те, що діями працівників Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, які полягають у незаконному притягненні позивача до адміністративної відповідальності, йому завдано моральну шкоду. 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що інспектором 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Ященком І.М. було винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн., яка рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року скасована, чим позивачу спричинено моральні страждання, оскільки позивач був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора патрульної поліції, що спричинило йому душевні страждання, хвилювання, незручності та викликали необхідність докладати додаткових зусиль для організації життя. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, з огляду на наступне. 
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в  статті 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України та Законі України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі статтею 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.
Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.
Вказані правові висновки викладено у Постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц, провадження № 61-19000сво18, Постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20, провадження № 61-2647св21.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 19 серпня 2019 року відносно ОСОБА_1 , інспектором 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенантом поліції Ященком Ігорем Миколайовичем, винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1435227, з якої вбачається, що 19.08.2019 року об 11:58:00 год. ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом - марки Renault Duster, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 91 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України – порушення швидкісного режиму в населених пунктах, при дозволеній швидкості не більше 50 км/год. та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене  ч.1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Зазначеною Постановою відносно ОСОБА_1 було накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255,00 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року, яке залишене без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року, постанову інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції, лейтенанта поліції Ященка Ігоря Миколайовича, серії ЕАВ № 1435227 від 19.08.2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП від 24.06.2019 року та накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн. – скасовано, а справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Отже суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, врахував, що дії працівника поліції щодо складання відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», є підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги Державної Казначейської служби України щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди з Державного бюджету України, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.
Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).
На підставі наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з Державного бюджету України на користь позивача моральної шкоди.
Також, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, який підлягає стягненню на користь позивача, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди судом першої інстанції враховано, що позивач дійсно зазнав моральних страждань, оскільки був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права, зокрема, звертатися до суду, щоб довести неправомірність дій інспектора патрульної поліції. 
Судом першої інстанції, при визначенні розміру морального відшкодування, враховано вимоги пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого судам роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне — за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого — спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. 
Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області про те, що на даний час не існує жодного рішення чи ухвали суду щодо кваліфікації дій інспектора 1-го батальйону 3-ої роти Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Ященка І.М., а відтак його дії неправомірними не визнано, оскільки рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.01.2020 року, яке залишене без змін Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року, справу про адміністративне правопорушення закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП України у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, а належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищих посадових осіб органу державної влади.
Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 10.10.2019 року по справі № 569/1799/16-ц.
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції Дніпропетровської області про те, що позивачем не надано жодних доказів наявності вини Департаменту патрульної поліції у спричиненні йому моральної шкоди. 
За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення.
Наведене цілком підтверджує факт незаконного притягнення позивача до адміністративної відповідальності, відтак доведеним є факт заподіяння внаслідок цього моральної шкоди позивачу.
Доводи апеляційних скарг відповідачів про те, що позивач не довів, а суд не обґрунтував визначений розмір моральної шкоди, є безпідставними, оскільки висновки суду вказують на те, як незаконні дії щодо позивача призвели до того, що йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях, так як позивачу необхідно було доводити свою невинуватість перед судом. 
Аргументи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скаргі підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційні скарги відповідачів Державної казначейської служби України та Департаменту патрульної поліції - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 листопада  2021  року - залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає

Повне судове рішення складено 02 березня 2022 року.

Головуючий: 

Судді: