П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
8 лютого 2022 року                                                                                    місто Київ
 
                                                                                справа № 759/443/21
                                                                         провадження №22-ц/824/3075/2022
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони: 
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом  Демкович Іриною Владиславівною,
на рішення  Святошинського  районного  суду м.Києва  від  15 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Горбенко Н.О., 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,-
В С Т А Н О В И В:
 
У січні 2021 року  позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Позов обґрунтовано тим, що  з відповідачем ОСОБА_2 у них  в 2002 році народилася донька ОСОБА_3 , яка постійно проживає з нею.
До досягнення дитиною вісімнадцятирічного віку відповідач сплачував аліменти в розмірі однієї чверті догоду на підставі рішення суду від 10 грудня 2009 року.
На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному університеті харчових технологій, на денній формі навчання, не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток.
Позивач зазначає, що вона щорічно сплачує за навчання 20904 грн. згідно  з договором про надання освітніх послуг. До того ж донька потребує матеріальної допомоги батька, зокрема, на витрати, пов`язанні з навчанням, харчуванням, витрати на проїзд до навчального закладу.
Відповідач одержує пенсію, у зв`язку з чим має змогу утримувати їх спільну дитину.
Посилаючись на зазначені обставини, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2   на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі однієї чверті доходу платника аліментів, щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення двадцятитрьохрічного віку.
Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 15 вересня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, на період її навчання в Національному університеті харчових технологій до 30 червня 2023 року, але не більше як до досягнення нею 23 років,  починаючи з 13 січня 2021 року, зважаючи на те, яка з цих обставин настане першою.
Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ОСОБА_2 - адвокат Демкович І.В. подала апеляційну скаргу, в який просить  рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що  судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, грубо порушено норми процесуального права, які призвели до прийняття незаконного рішення, не враховано судом першої інстанції висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Зокрема, посилається на те, що висновок суду першої інстанції щодо можливості задоволення позову є безпідставним, оскільки суд першої інстанції визнав встановленими обставини за відсутності відповідних доказів, що мають значення для правильного вирішення справи, що є порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції, визнавши в оскаржуваному рішенні «беззаперечним» факт потреби у матеріальній допомозі, зробив вказані висновки за відсутності відповідних допустимих доказів. Матеріали справи не містять допустимого доказу, який би підтверджував факт понесення витрат на навчання. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач надав до суду фотографії документів, які не були завірені відповідно до вимог процесуального законодавства, що виключало можливість їх застосування судом в якості письмових доказів.
Висновок суду першої інстанції щодо неможливості працевлаштування внаслідок навчання є припущенням, адже в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували дані обставини. Зокрема. Суд не досліджував та не мав будь-яких чи письмових чи інших доказів, які б беззаперечно свідчили про неможливість самостійного забезпечення й власного утримання ОСОБА_3 , зокрема суд не досліджував, а позивач не надав докази зайнятості, розкладу занять та інших обставин, які б перешкоджали її працевлаштуванню.
Суд першої інстанції у своєму рішенні не надав належної оцінки запереченням відповідача, викладеним у письмових поясненнях відповідача, а також не взяв до уваги та не дослідив надані відповідачем докази на підтвердження своїх заперечень, що є грубим порушенням норм процесуального права, а також принципів змагальності сторін та обґрунтованості судового рішення.
Виходячи з розміру доходів відповідача, безпідставним є висновок суду про те, що відповідач має можливість утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з урахуванням власних витрат та витрат на утримання непрацездатної дружини та непрацездатних батьків. Інших доходів відповідач немає, відтак, висновок суду першої інстанції щодо можливості сплати витрат на утримання дитини є припущенням. Виходячи із розміру пенсії відповідача, ј доходів складатиме 1398,67 грн. на місяць, втім судове рішення не містить відповідних доводів та аргументів на підставі яких зроблено висновок щодо необхідності стягнення саме такого розміру витрат.
Судом першої інстанції невірно визначено дату, з якої підлягають стягненню аліменти.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 не скористалась.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від  8 грудня 2021 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом установлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є донькою позивачки та відповідача.
10 грудня 2009 року Святошинським районним судом м.Києва по справі № 2-411/09 вирішено стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі ј усіх видів заробітку до досягнення нею повноліття.
Згідно довідки Національного університету харчових технологій від 28 грудня 2020 року ОСОБА_3 є студенткою 2 курсу ОС «Бакалавр», денної форми навчання, за спеціальністю «Міжнародні економічні відносини».
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що  оскільки ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є беззаперечним, необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_3 можливості працевлаштуватися та заробляти кошти на власне утримання,  тому наявні підстави для задоволення позовних вимог  та стягнення з відповідача аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку, враховуючи обставини. визначені ст.182 СК України.
Згідно з ч.2 ст.27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення  повноліття (незалежно від форм навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення повноліття  дочкою. сином віку, що перевищує 18, але  є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій  сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру  аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст.182 СК України  при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявності на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;  доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен врахувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.
Встановивши, що  дочка сторін ОСОБА_3 досягла повноліття, але продовжує навчатися у Національному університеті харчових технологій,  станом на грудень 2020 року є студенткою 2 курсу ОС «Бакалавр» Навчально-наукового інституту економіки і управління, денної форми навчання,  вартість навчання за один семестр складає 10050 грн., тобто за кожен навчальний рік 20100 грн., у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, а батько  може  надати повнолітній дочці матеріальну допомогу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про  наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивачем не доведено потреби повнолітньої дочки у матеріальній допомозі, факт витрати коштів на навчання, а надані  копії документів є  недопустимими, оскільки не посвідчені належним чином, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Так, до позовної заяви позивачем надана довідка (оригінал) за підписом директора Навчально-наукового інституту економіки і управління, який скріплений мокрою печаткою, про те, що ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) дійсно є студенткою 2 курсу ОС «Бакалавр» Навчально-наукового інституту економіки і управління Національного університету харчових технологій, денна форма навчання, спеціальність «Міжнародні економічні відносини). ОСОБА_3 навчається за кошти фізичної особи, термін навчання з 1 вересня 2019 року по 30 червня 2023 року (а.с.6).
Між  Національним університетом харчових технологій  та ОСОБА_1   9 серпня 2019 року підписаний договір № 009-Мед19Б про надання освітньої послуги, в якому  визначені предмет договору, форма навчання,  місце надання освітніх послуг, термін навчання, загальна вартість освітньої послуги, строки внесення оплати і сума, яка може змінюватися залежності від офіційно визначеного рівня інфляції (а.с.4-5). У позовній заяві зазначено, що оригінали письмових доказів знаходяться у позивача.
 Статтею 95 ЦПК України передбачено можливість надання учасником справи копії письмових доказів. Суд, за клопотанням учасника справи,  у разі якщо останній або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії оригіналу, може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу.
У відзиві на позов  сторона відповідача жодним чином не висловлювала сумніви щодо відповідності наявної в матеріалах справи копії договору її оригіналу.  Враховуючи відсутність у суду сумнівів щодо відповідності наданих копій документів їх оригіналу, та за відсутності клопотання сторони відповідача щодо витребування оригіналу наданого письмового доказу, суд першої інстанції цілком обґрунтовано  прийняв до уваги як допустимий доказ копію  договору про надання освітньої послуги.
Оскільки  повнолітня  дочка сторін продовжує навчання,  навчання є платним, у зв`язку з продовженням навчання  з метою здобуття вищої освіти,  що дає підстави вважати, що ОСОБА_3 у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що   відповідач  не може  надати повнолітній дочці матеріальну допомогу, також не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.
Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що він є пенсіонером, отримує пенсію за вислугу років, у нього на утриманні знаходиться батько  ОСОБА_7 , який є інвалідом третьої групи,  матір ОСОБА_8 , яка отримує пенсію за віком, а також дружина ОСОБА_9 , яка отримує пенсію за віком.
Проте, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його  непрацездатні батьки та дружина знаходяться у нього на утриманні. По-перше, відповідачем не надано жодних доказів ні підтвердження доходу цих осіб. По - друге,  відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що батьки проживають разом з ним. З наданої до відзиву довідки, що видана Червонослобідською сільською радою Макарівського району Київської області, слідує, що ОСОБА_9 з 1 січня 2015 року постійно проживає на території Червонослобідської сільської ради, разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 . В той час як батьки відповідача проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37-60).
Таким чином,  доводи апеляційної скарги відповідача щодо неможливості надавати повнолітній дитині матеріальну допомогу є недоведеними  і  відповідно до спростовують висновок суду першої інстанції  про наявність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом невірно визначено дату, з якої присуджуються аліменти,   є безпідставними, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Позов пред`являється ляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.  
Позовна заява ОСОБА_1 зареєстрована в Святошинському районному суді м.Києва 13 січня 2021 року. Таким чином, визначення судом першої інстанції 13 січня 2021 року як день, з якою присуджуються аліменти є правильним.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи  висновків суду не спростовують  і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.
За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України  є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись  ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390  ЦПК  України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну ОСОБА_2 , подану адвокатом  Демкович Іриною Владиславівною, залишити без задоволення.
Рішення  Святошинського  районного  суду м.Києва  від  15 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

 
Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна

Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач

                                                                                                А.М. Стрижеус