ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/5900/21                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Панченко Н.Д.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2022 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                     Єгорової Н.М., Федотова І.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» до Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :
Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» (далі – позивач, апелянт) звернулось до Київського окружного адміністративного суду із позовом до Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області (далі – відповідач), у якому просило суд: 
- визнати дії Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області щодо відмови в запиті про надання доступу до об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 з метою прокладання магістрального кабелю для підключення послуги інтернет.
- зобов`язати Дівичківську сільську раду  Бориспільського району Київської області  надати доступ до об`єктів за адресою: Київська область, Переяслав-Хмельницький район, с. Дівички, військова частина А-3085, вул. Артелеристів буд. 1,2,3,4,5,6 з метою прокладання магістрального кабелю для підключення послуги інтернет.
Ухвалою Київського окружного амдіністративного суду від 24 травня 2021 у відкритті адміністративного провадження було відмовлено.
Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, суд першої інстанції керувався тим,  що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки цей спір має приватноправовий характер. Судом першої інстанції зазначено, що той факт, що відповідачем є Дівичківська сільська рада не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий, оскільки відповідач  у спірних правовідносинах  владно-управлінських функцій щодо позивача не здійснює, що в свою чергу виключає розгляд даної справи у порядку адміністративного судочинства. 
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» звернулось  до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Обгрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що судом першої інстанції помилково встановлено, що дана справа не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства та має вирішуватися за правилами господарського судочинства.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.01.2022 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду – скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в        законі        на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом апеляційної інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» у даній справі оскаржує дії Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області щодо відмови в запиті про надання доступу до об`єктів за вищевказаною адресою.
Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій (пункти 1, 2 частини першої    статті 4 КАС України).
Згідно    статті 19 КАС України        юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
У пункті 7 частини першої    статті 4 КАС України    визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
При цьому слід зазначити, що участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий, однак, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.
Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.
Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами, характеру життєвої ситуації, яка вимагає застосування саме тих відповідних їй положень права, які на твердій публічній владній підставі неодмінно призведуть до правового, обґрунтованого, переконливого і справедливого вирішення життєвої ситуації (правового явища).
Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких        законом        установлений інший порядок судового вирішення.
Колегія суддів звертає увагу на те, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та (або) інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі та визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть, тобто зміст, і характер даного спору.
В даному випадку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що спір у цій справі не підпадає під визначення справи адміністративної юрисдикції, оскільки позивачем не оскаржуються жодні рішення суб`єкта владних повноважень, які б випливали з його владних правлінській функцій.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із частиною другою    статті 19 Конституції України    органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені    Конституцією    та законами України.
Відповідно до положень частини другої    статті 4 ГПК України    право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.
За    статтею 45 ГПК України    сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені в    статті 4 цього Кодексу, тобто і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями    статті 20 цього Кодексу.
З аналізу наведених норм вбачається, що одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин, а також запроваджено підхід щодо розмежування юрисдикції залежно від предмета правовідносин, а не лише від суб`єктного складу сторін.
Отже, ознаками спору, на який поширюється юрисдикція господарського суду, є: наявність між сторонами господарських відносин, урегульованих Цивільним та    Господарським кодексами України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.
Натомість, як вбачається з матерів справи, предметом розгляду у даній справі є відмова відповідача в наданні доступу до житлових будинків з метою прокладення магістрального кабелю для підключення послуги інтернет., тобто позивачем оскаржуються дії суб`єкта владних повноважень, а не його бездіяльність, як зазначено судом першої інстанції.
Системний аналіз викладених вище правових норм надає підстави стверджувати, що спори, які стосуються оскарження дій суб`єкта владних повноважень підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про те, що спір у цій справі не є публічно-правовим і не належить до юрисдикції адміністративних судів, є помилковим. Суд першої інстанції належним чином не визначив характеру спору, суб`єктного складу правовідносин, предмета й підстав заявлених вимог, унаслідок чого дійшов хибного висновку щодо належності спору до юрисдикції господарського суду.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України     підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
    Відповідно до частини  третьої статті 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Ураховуючи, що доводи апелянта стосовно порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшли своє підтвердження під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями    242,    308,    310,    312,    320,    322 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ХАТАНЕТ» задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року скасувати, справу №320/5900/21 направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому    статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                  О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Н.М. Єгорова

                                                                                          І.В. Федотов