УХВАЛА

22 грудня 2021 року 
Київ
справа №160/12633/20
адміністративне провадження № К/9901/20096/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів Губської О.А., Калашнікової О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровського області ОСОБА_1
на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року (колегія суддів у складі головуючого судді Щербак А.А., суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.)
у справі №160/12633/20
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства юстиції України, Дисциплінарної комісії приватних виконавців
про скасування рішення.
I. РУХ СПРАВИ
1.  ОСОБА_1    звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом № 37 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, щодо застосування до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1    дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на п`ять місяців;
-  визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України №2944/5 від 31 серпня 2020 року "Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення", яким уведено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, оформлене протоколом № 37, про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 (посвідчення № 0028, видане 6 червня 2017 року), та про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на п`ять місяців;
- зобов`язати Державне підприємство "НАІС" виключити із Єдиного реєстру приватних виконавців України запис про зупинення діяльності виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1     строком на п`ять місяців, внесеного на підставі рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців оформленого протоколом №37 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року та введеного в дію наказом Міністерства юстиції України №2944/5 від 31 серпня 2020 року. 
2. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців, оформлене протоколом №37 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, щодо застосування до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на п`ять місяців.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України №2944/5 від 31 серпня 2020 року "Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення", яким уведено в дію рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, оформлене протоколом №37, про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1. (посвідчення №0028, видане 6 червня 2017 року), та про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на п`ять місяців.
3. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог.
4. У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 ,   із посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, а рішення суду першої інстанції залишити в силі.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5. Судами попередніх інстанцій установлено, що 29 травня 2020 року Управлінням забезпечення примусового виконання рішень Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) складено довідку за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1. 
6. У вказаній довідці зазначено, що підставою проведення перевірки слугувала скарга представника ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК м. Дніпро».
7. Під час проведення перевірки встановлено такі обставини:
-          постанова приватного виконавця  Бурхан-Крутоус Л.А. від 16 грудня 2019 року по виконавчому провадженню №60892369 про стягнення з ПАТ «Кондитерська фабрика «АВК м. Дніпро» основної винагороди не відповідала вимогам виконавчого документу: не зазначено відомості, які ідентифікують стягувача (прізвище, ім`я та по-батькові), місцезнаходження стягувача або адреса місце проживання або перебування, дата набрання рішенням законної сили та строк пред`явлення рішення до виконання; однак позивач не виніс постанову про повернення стягувачу виконавчого документу без виконання, а натомість відкрив виконавче провадження шляхом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 січня 2020 року №61103953;
-           7 лютого 2020 року позивачем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на кошти, що містяться на рахунках ПАТ «Промінвестбанк», однак вказана постанова не внесена до АСВП, що є порушенням Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року №2432/5.
8. У матеріалах справи міститься копія звернення ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК м. Дніпро» про проведення позапланової перевірки законності дій та рішень в тому числі і позивача.
9. Директором Департаменту Державної виконавчої служби 02 липня 2020 року підписано подання про притягнення до дисциплінарної відповідальності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 .
10. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 3 березня 2020 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №160/1415/20 задоволено адміністративний позов приватного товариства «Кондитерська фабрика «АВК»   м.Дніпро» до приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни, приватного виконавця ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов приватних виконавців.
Визнано протиправними та скасовано постанови приватного виконавця Бурхан-Крутоус Лілії Анатоліївни:
- від 16 грудня 2019 року про стягнення з ПрАТ «Кондитерська фабрика «АВК» м. Дніпро» основної винагороди в сумі 137 246 751,13 грн у виконавчому провадженні №60892369;
-          від 29 січня 2020 року про відкриття виконавчого провадження у виконавчому провадженні №61103953;
-          від 29 січня 2020 року про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61103953;
-          від 29 січня 2020 року про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні №61103953.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця ОСОБА_1 від 29 січня 2020 року про арешт майна боржника у виконавчому провадженні №61103953.
11.           Протоколом №37 від 17 серпня 2020 року засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців оформлено рішення про задоволення подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до приватного виконавця дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення її діяльності строком на п`ять місяців.
12.           У матеріалах справи міститься окрема думка членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до рішення Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року за результатами розгляду подання Міністерства юстиції України про притягнення приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
13. Наказом Міністерства юстиції України від 31 серпня 2020 року №2944/5 «Про застосування до приватного виконавця ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» уведено в дію рішення      Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, оформлене протоколом №37 та зупинено діяльність приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1. (посвідчення №0028, видане 6 червня 2017 року), строком на п`ять місяців.
14. Вважаючи неправомірним зазначене вище рішення, позивачка звернулась до суду з цим позовом.
III. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ.
15. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №160/1415/20, було встановлено, що недоліки виконавчого документу (постанови приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 16 грудня 2019 року ВП №60892369) не є суттєвими, а постанова позивача від 29 січня 2020 року скасована через те, що має похідний характер від постанови   приватного виконавця Бурхан-Крутоус Л.А. від 16 грудня 2019 року ВП №60892369.
16. Також зазначено, що позивач до моменту винесення рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності фактично усунув порушення та вніс до АСВП постанову від 07 лютого 2020 року.
17. Суд першої інстанції також зазначив, що зі змісту спірного рішення комісії судом встановлено, що остання, застосувавши до позивача дисциплінарне стягнення у виді зупинення діяльності приватного виконавця на п`ять місяців, не зазначила будь-які аргументи на користь прийняття чи відхилення доводів та доказів позивача та прийняття саме такого виду стягнення за результатами розгляду подання, не зазначила доводів щодо неможливості застосування до позивача інших видів стягнень, що є менш суворими, з урахуванням мотивування, яке викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2020 року у справі №160/145/20, та з урахування того, що позивачем до АСВП внесено в подальшому постанову від 07 лютого 2020 року про арешт коштів боржника, що свідчить про порушення принципу пропорційності, всупереч принципу обґрунтованості рішення комісія не навела мотиви, з яких виходить, обираючи саме такий вид дисциплінарного стягнення.
18. Також за висновками суду першої інстанції, оскільки довідка за результатами проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області ОСОБА_1. складена 29 травня 2020 року, а спірне рішення Дисциплінарної комісії у формі протоколу прийняте 17 серпня 2020 року, то дисциплінарне стягнення стосовно рішення позивача від 07 лютого 2020 року ВП №61103953 про арешт коштів боржника накладено поза межами двохмісячного строку з дня виявлення дисциплінарного проступку.
19. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що як вбачається з наявного в матеріалах справи витягу з протоколу №37 засідання Дисциплінарної комісії приватних виконавців від 17 серпня 2020 року, при прийнятті рішення було взято до уваги наслідки прийняття позивачем до виконання виконавчого документа, який не відповідає вимогам закону (з ПрАТ «АВК» м. Дніпро стягнуто 2 871 055, 91 грн.), обставини вчинення дисциплінарного проступку, розмір шкоди тощо.
20. Також, як констатував суд апеляційної інстанції, при ухваленні рішення суд першої інстанції не взяв до уваги те, що строк, передбачений   статтею 40 Закону України від 02 червня 2016 року №1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі - Закон №1403-VIII)   не порушено, оскільки перебіг строку, передбаченого частиною першою цієї статті, зупиняється до набрання судовим рішенням законної сили.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
21. Позивач у своїй касаційній скарзі наголошує на тому, що діючи всупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 18 липня 2018 року у справі №758/824/17, суд апеляційної інстанції неправильно застосував підпункти б, в пункту 3 частини першої статті 322 КАС України, а саме не навів у оскаржуваній постанові доводів, за якими не погодився з висновками суду першої інстанції викладеними у рішенні від 21 грудня 2020 року по справі №160/12633/20 та мотивів відхилення кожного аргументу, викладеного позивачем у відзиві на апеляційну скаргу.
22. Також як вважає скаржник, апеляційний суд не дотримався вимог частини другої статті 38 та частини п`ятої статті 40 Закону №1403-VIII, при цьому не враховував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №140/2740/19, від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18 та від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/18 у подібних правовідносинах.
Зокрема, судом не встановлено причинно-наслідкового зв`язку між діями та наслідками, що настали. Прийняття позивачем до виконання виконавчого документа у якій наявна не вся інформація про стягувача в жодній мірі не могла спричинити стягнення коштів, стягнення коштів відбулося саме в силу наявності виконавчого документа, а не відсутності у ньому адреси стягувача тощо.
23. Позивач у своїй касаційній скарзі звертає увагу на застосування судом апеляційної інстанції частини першої статті 40 Закону №1403-VIII, без урахування висновків Верховного Суду викладених у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/2210/19 у подібних правовідносинах, щодо строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.
24. Крім того, на думку скаржника, застосовуючи частину першу статті 43 Конституції України, судом проігноровано висновки Верховного Суду викладених у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі №806/2064/18 та від 27 січня 2020 року у справі №654/941/17 у подібних правовідносинах, щодо забезпечення та гарантії права кожного на працю.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
25. Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених   статтею 341 КАС України, вважає за необхідне зазначити таке.
26. Касаційне провадження у справі, що розглядається, відкрито з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
27.           Відповідно до зазначеної вище норми,   підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
28. Спір у справі, що розглядається виник стосовно наявності/відсутності підстав для застосування до позивача дисциплінарної відповідальності у вигляді зупинення діяльності строком на п`ять місяців.
29. Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої   статті 328 КАС України, відповідач посилається на постанови Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі №758/824/17, від 21 січня 2021 року у справі №140/2740/19, від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18, від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/18, від 20 лютого 2020 року у справі №520/2210/19, від 23 жовтня 2019 року у справі №806/2064/18 та від 27 січня 2020 року у справі №654/941/17 і зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано висновки, зроблені Верховним Судом у вказаних справах.
30. Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи
31. Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де схожі предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
32. Неоднакове застосування одних і тих самих норм матеріального права полягає, зокрема, у різному тлумаченні судами змісту норм права, що призводить до різних висновків про наявність чи відсутність суб`єктивних прав та обов`язків учасників відповідних правовідносин; у різному застосуванні правил вирішення колізій між нормами права з урахуванням їх юридичної сили, а також дії у часі, просторі та за колом осіб; у застосуванні різних норм права для регулювання аналогічних правовідносин або у поширенні дії норми на певні відносини в одних випадках і незастосуванні цієї норми до аналогічних відносин в інших випадках; у різному застосуванні аналогії права чи закону у подібних правовідносинах.
33.          В той же час, з`ясування подібності правовідносин у рішеннях суду (судів) касаційної інстанції визначається з урахуванням обставин кожної конкретної справи (пункт 24 постанови Великої Палати Верховного Суду у справі №522/2201/15-ц від      5 грудня 2018 року).
34. Так, у справі №758/824/17, Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Комунікації», фізична особа звернулися до суду з позовом до державного підприємства «Сетам», Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та фізичної особи про визнання електронних торгів недійсними.
35. В той час як у розглядуваній справі суб`єктний склад учасників відносин, об`єкт та предмет правового регулювання є іншими, а отже правовідносини у справах не є подібними.
36. Крім того, скаржник, посилаючись на постанову від 15 квітня 2020 року справі №758/824/17, акцентує увагу на правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої «апеляційний суд, не даючи правової оцінки наведеним доводам і надання позивачами доказів, формально послався лише на те, що позивачі не довели своїх порушених прав. Апеляційний суд не здійснив юридичної оцінки усіх фактичних обставин справи та доводів позивачів та обмежився лише формальними висновками про те, що позивачі не подали суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог».
37. Стосовно цього аргументу, Верховний Суд вважає за необхідне звернути увагу на положення пунктів 32-41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (далі - Висновок), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
38. Зокрема, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, зокрема у справах "Салов проти України" (заява №65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява №63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
39. Щодо посилання позивача на постанови Верховного Суду від 21 січня 2021 року у справі №140/2740/19, від 22 квітня 2020 року у справі №641/7824/18, та від 10 січня 2020 року у справі №2040/6763/18, варто зазначити, що правовідносини у наведених справах та розглядуваній справі також не є подібними.
40. Так, у справі №2040/6763/18 судом апеляційної інстанції встановлено, що виконавчий документ містить усі необхідні реквізити, передбачені вимогами статті 4 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404-VIII), що стало підставою для висновку про відсутність у позивача підстав для повернення цього виконавчого документа стягувачу. В той час як у справі, що розглядається судом апеляційної інстанції встановлено протилежне.
41. У справі №140/2740/19 оскаржуване рішення ухвалено Дисциплінарною комісією приватних виконавців на підставі довідки, складеної в ході проведення планової перевірки, а однією із підстав позову у згаданій справі є допущення Комісією порушення Порядку проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22 жовтня 2018 року №3284/5, в частині внесення змін до графіку проведення планових перевірок після його затвердження на відповідний рік оприлюднення. У розглядуваній же справі така підстава позову відсутня, а перевірка діяльності приватного виконавця здійснювалась в ході проведення позапланової невиїзної перевірки.
42. Також не є подібними правовідносини у цій справі та справі №641/7824/18, позаяк в останній суб`єктом вчинення виконавчих дій є державний, а не приватний виконавець. Більше того, у згаданій справі розглядалася скарга на дії виконавця у рамках цивільного судочинства, а не адміністративний позов.
43. Акцентуючи увагу на тому, що двомісячний термін притягнення до відповідальності минув, скаржник посилається на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №520/2210/19.
Втім, правовідносини і в наведеній вище справі не можна вважати подібними до тих, які склалися у розглядуваній справі, оскільки у останній розгляд подання відкладався до набрання законної сили судовим рішенням у справі №160/1415/20, в той час як у справі №520/2210/19 розгляд подання здійснювався безперервно.
Крім того, оцінюючи твердження позивача у своїй касаційній скарзі про «безпідставність відкладення розгляду подання» варто акцентувати увагу на тому, що у цій справі розгляд подання відкладався за клопотанням самого ж скаржника.
44. Не приймаються до уваги й посилання позивача на висновки Верховного Суду викладених у постановах від 23 жовтня 2019 року у справі №806/2064/18 та від        27 січня 2020 року у справі №654/941/17 (в контексті забезпечення та гарантії права кожного на працю) позаяк суб`єктний склад учасників відносин, об`єкти та предмети правового регулювання, а також умови застосування правових норм у зазначених вище справах та у справі, що розглядається  суттєво відрізняються.
45. Вцілому, можна підсумувати про неподібність правовідносин у цій справі та справах, наведених скаржником у касаційній скарзі, а висновки, викладені в останніх, не можуть бути застосовані у цьому спорі.
46. Верховний Суд вважає необхідним указати, що результат вирішення у кожній з цих справ зумовлений конкретними обставинами та оцінкою доказів.
Аналіз висновку суду апеляційної інстанції у цій справі та в наведених скаржником судових рішеннях суду касаційної інстанції, свідчить про те, що вони ґрунтуються на різних фактичних обставинах справи, встановлених судами, що й зумовило різне правозастосування норм, які регулюють спірні правовідносини, а отже й різні висновки, яких дійшли суди.
47.          Відповідно до пункту 5 частини першої   статті 339 КАС України   суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої   статті 328 цього Кодексу   судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
48. За таких обставин, касаційне провадження, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої   статті 328 КАС України, підлягає закриттю.
Керуючись статтями   339, 355, 359 КАС України, Верховний Суд
У Х В А Л И В: 
Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровського області ОСОБА_1 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 28 квітня 2021 року у справі №160/12633/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді                                                                                                       М.В. Білак

О.А. Губська

О.В. Калашнікова