УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 677/1630/20
Провадження № 22-ц/4820/40/22

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 січня 2022 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В., 
секретар судового засідання Дубова М.В.,
з участю апелянта,
представника відповідача, 

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року, суддя Кускова Т.В., у справі за позовом  ОСОБА_1 до Красилівської міської ради Хмельницької області про перевірку на відповідність розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк Конституції України, пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України, визнання незаконною відмови у наданні відпустки, визнання незаконним розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк Красилівського міського голови Островської Ніли Василівни щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасування розпорядження від 15 жовтня 2019 року № 157/2019-рк щодо звільнення з займаної посади та поновлення на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), 

встановив:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до Красилівської міської ради Хмельницької області, (далі – міська рада), у якій з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив перевірити на відповідність Конституції України та п. 8 ст. 36 КЗпП України розпорядження міського голови Красилівської міської ради від 15.10.2019 року, № 157/2019-рк, визнати незаконною відмову у наданні відпустки, визнати незаконним розпорядження від 15.10.2019 року №157/2019-рк Красилівського міського голови щодо звільнення з Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) з посади директора, скасувати розпорядження від 15.10.2019 року №157/2019-рк щодо його звільнення з займаної посади та поновити його на посаді директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).
В обґрунтування позову вказав, що 22.01.2019 року між ним та Красилівською міською радою в особі міського голови ОСОБА_2 було укладено контракт, яким його було призначено на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування з 23.01.2019 року по 23.01.2022 року. На підставі укладеного контракту 22.01.2019 року Красилівським міським головою Островською Н.В. було видано розпорядження №14/2019-рк про призначення позивача на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування. 15.10.2019 року Красилівський міський голова Островська Н.В. видала розпорядження №157/2019-рк «Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади», згідно з яким позивача звільнено 15.10.2019 року із займаної посади за одноразове грубе порушення законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки. 
В той же час, Красилівська міська рада не зверталася до суду з позовом про відшкодування шкоди, яку він начебто завдав Красилівському територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). Однак він, як директор установи, не порушував контракту та не міг завдати збитків Красилівському територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) так як не був розпорядником бюджетних коштів. На його думку, враховуючи обставини справи, не було підстав для застосовування п.п. «б» п. 25 Контракту від 22.01.2019 року, оскільки ним не було допущено одноразового грубого порушення законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом. Розпорядження від 15.10.2019 року №157/2019-рк не відповідає вимогам ст. 43 КЗпП України, відповідно до якої розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника), якої надано не було. Вказав також на те, що ним було направлено звернення від 02.10.2019 року до Красилівської міської ради, міського голови Островської Н.В., з проханням надати відпустку, але йому було неправомірно відмовлено, натомість було видано оскаржуване розпорядження від 15.10.2019 року про його звільнення, з яким позивача не було ознайомлено.
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 06.07.2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Мотивуючи відмову в задоволенні позову суд вказав, що порушення стосовно незаконного нарахування та виплат премії ОСОБА_1 на суму 4770 грн. та відповідно до перерахування внесків до бюджету на суму 1734,60 грн. допущено безпосередньо ОСОБА_1 , який, займаючи посаду директора, видав відповідний наказ. З урахуванням контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини ОСОБА_1 не є визначальною для припинення дії контракту, визначальним в даному випадку є сам факт порушення. Звільнення на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України не потребує погодження з профспілковою організацією, оскільки, поняття «розірвання трудового договору з ініціативи власника» не можна трактувати розширено. ОСОБА_1 , незважаючи на наявність у нього права на отримання частини щорічної основної відпустки, зобов`язаний, відповідно до вимог трудового законодавства, Правил внутрішнього трудового розпорядку та укладеного трудового контракту, всі свої дії щодо надання відпустки попередньо узгоджувати зі своїм керівництвом, а не вимагати надання відповідної відпустки на свій розсуд. У справі відсутні докази щодо проведення реєстрації заяви ОСОБА_1 02.10.2019 року, в той час як позивачу мотивовано відмовлено в надані відпустки 08.10.2019 року у зв`язку з проведенням службового розслідування в установі. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт вказав на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
На думку апелянта, відповідачем було невірно обрано підставу для звільнення, оскільки згідно з п.п. «б» п. 25 Контракту від 22.01.2019 року відповідальність передбачена за одноразове грубе порушення керівником установи законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в той час як згідно довідки про порушення у сфері фінансово-господарської діяльності у Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування від 13.09.2019 року передбачено декілька порушень. Вказав, що він не міг заподіяти комунальній установі збитків, не будучи розпорядником коштів, позаяк без підпису про затвердження міським головою, на підставі наказу позивача не могли бути проведені фінансові операції по виплаті заробітної плати та інші заохочувальні виплати. Порушення, зазначені в довідці від 13.09.2019 року, були допущені попереднім керівником, в той час як ним ці порушення було усунуто, про що ним надано лист від 15.10.2019 року, №274. Представник Красилівської міської ради, який брав участь у судових засіданнях в даній справі, не мав на те законних повноважень. Свідки, допитані в судовому засіданні, перебувають у трудових відносинах із відповідачем, у зв`язку з чим їх свідчення не можна брати до уваги. Спірного розпорядження про звільнення поштовим зв`язком 31.10.2019 року він не отримував. Після погодження міського голови ним було видано наказ про виплату заробітної плати та інших заохочувальних платежів. Красилівська міська рада необґрунтовано відмовила у наданні йому відпустки, безпідставно посилаючись на розтрату комунального майна, таким чином необґрунтовано звинувачуючи його у крадіжці.
В судовому засіданні апелянт підтримав доводи апеляційної скарги. 
Представник відповідача в суді проти апеляційної скарги заперечив, підтримав рішення суду першої інстанції. 
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги з наступних підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Судом встановлено, що 22.01.2019 року між ОСОБА_1 та Красилівською міською радою в особі міського голови Островської Н.В. було укладено контракт, яким позивача було призначено на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування з 23.01.2019 року по 23.01.2022 року.
На підставі укладеного Контракту від 22.01.2019 року Красилівським міським головою Островською Н.В. було видано розпорядження №14/2019-рк про призначення позивача на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування. 
Згідно з довідкою щодо перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності та дотримання вимог бюджетного законодавства в Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Красилівської міської об`єднаної територіальної громади за період з 01.01.2019 року по 31.08.2019 року від 13.09.2019 року, було виявлено наступні порушення:
У розділі цієї довідки «Штатна дисципліна. Оплата праці працівників та нарахування на заробітку плату» зазначається, що перевіркою дотримання законодавства при нарахуванні та виплаті працівникам допомоги, премій, інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а також при нарахуванні та виплаті працівникам допомоги по тимчасовій непрацездатності встановлено, що відповідно до наказу директора територіального центру ОСОБА_1 від 12.08.2019 року №22 було проведено преміювання працівників територіального центру за липень 2019 року з порушеннями, які призвели до незаконного нарахування та виплат премії директору ОСОБА_1 на суму 4770 грн. та відповідно до зайвого перерахування внесків до бюджету на суму 1734,60грн., внаслідок чого територіальному центру завдано матеріальної шкоди (збитків) на суму 6504,60 грн.
У розділі довідки «Оплата комунальних послуг» зазначено, що орендарем ІНФОРМАЦІЯ_1 не відшкодовано територіальному центру за спожиті ним комунальні послуги за січень-квітень 2019 року, а саме, витрати в сумі 35440,87 грн. на оплату газу, який використовувався для обігріву орендованих комісаріатом приміщень. Порушення допущено директором ОСОБА_1 , який не здійснив контролю щодо своєчасності відшкодування таких витрат користувачем послуг, військовим комісаріатом, (не були пред`явлені платіжні рахунки установою щодо оплати за спожитий газ у лютому-березні 2019 року), на підтвердження чого також слугує розрахунок відшкодування за газ, проведений директором ОСОБА_1 та головним бухгалтером ОСОБА_3 , який міститься в матеріалах справи. Відповідні платіжні документи були пред`явлені відповідно до умов договору про відшкодування витрат від 16.10.2019 року, оплата по яких була здійснена лише в листопаді 2019 року, тобто уже після звільнення позивача.
Розпорядженням міського голови від 15.10.2019 року, №157/2019-рк, на підставі п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України ОСОБА_1 було звільнено з посади директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг). На підставі ст. 47 КЗпП України відповідач видав вище зазначене розпорядження позивачу.
Як вбачається зі змісту акту від 15.10.2019 року, ОСОБА_1 відмовився від його отримання та ознайомлення про що в акті та розпорядженні зроблено відповідну відмітку.
15.10.2019 року Красилівська міська рада Хмельницької області на адресу ОСОБА_1 направила цінним листом з описом копію розпорядження від 15.10.2019 року №157/2019-рк «Про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» на 2 арк. в 1 прим. та копію акту від 15.10.2019 року на 1 арк. в 1 прим., який було вручено адресату 31.10.2019 року.
Згідно з частиною шостою статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.
Укладаючи контракт позивач погодився з його умовами, в тому числі з підвищеною відповідальністю за порушення його умов. Порушення хоча б одного з пунктів контракту є підставою для його дострокового розірвання.
Таку позицію підтримав і Конституційний Суд України, який у своєму рішенні від 09.07.1998 року у справі щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України зазначив, що незважаючи на ці та інші застереження, що містяться в Кодексі законів про працю та інших актах трудового законодавства і спрямовані на захист прав громадян під час укладання ними трудових договорів у формі контрактів, сторонами в контракті можуть передбачатися невигідні для працівника умови: зокрема, це, як правило, тимчасовий характер трудових відносин, підвищена відповідальність працівника, додаткові підстави розірвання договору тощо.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.
Згідно з пунктом 9 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року №170 «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору», (далі - постанова №170), контракт набуває чинності з моменту його підписання або з дати, визначеної сторонами у контракті, і може бути змінений за згодою сторін, складеною у письмовій формі.
У контракті передбачаються обсяги пропонованої роботи та вимоги до якості і строків її виконання, строк дії контракту, права, обов`язки та взаємна відповідальність сторін, умови оплати й організації праці, підстави припинення та розірвання контракту, соціально-побутові та інші умови, необхідні для виконання взятих на себе сторонами зобов`язань, з урахуванням специфіки роботи, професійних особливостей та фінансових можливостей підприємства, установи, організації чи роботодавця (пункт 10 постанови №170).
Пунктами 15, 17 постанови №170 передбачено, що у контракті визначаються режими робочого часу і часу відпочинку працівника. У контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання.
Згідно з пунктом 21 постанови №170 у разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом.
Таким чином, умовами строкового трудового договору (контракту) сторони, окрім строку його дії, узгоджують обсяги пропонованої роботи, порядок припинення та продовження контракту, а також підстави для його дострокового розірвання.
Згідно з п.п. 1 Положення про Красилівський територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) відповідний територіальний центр є комунальною установою, рішення щодо утворення, ліквідації або реорганізації якої приймає Красилівська міська рада Хмельницької області. Територіальний центр утворюється для здійснення соціального обслуговування та надання соціальних послуг громадянам, які перебувають у складних життєвих обставинах і потребують сторонньої допомоги, за місцем проживання, в умовах стаціонарного, тимчасового або денного перебування.
Територіальний центр у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, наказами Мінсоцполітики, розпорядженнями голови Красилівської міської ради, рішеннями Красилівської міської ради, а також цим Положенням, розробленим відповідно до Типового положення про територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 року №1417.
Пунктом 1 контракту від 22.01.2019 року, укладеного між ОСОБА_1 (керівник) та Красилівською міською радою (орган управління майном) в особі міського голови Островської Н.В. передбачено, що керівник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію установи здійснювати поточне управління (керівництво) установою, забезпечувати його діяльність згідно Положення, ефективно використовувати і зберігати закріплене за установою комунальне майно, а орган управління майном зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці керівника.
Керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво установою, організує її господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань установи, передбачених законодавством, Положенням установи та цим контрактом (п. 6 Контракту). 
Орган управління майном: інформує про місцеві потреби в продукції чи послугах підприємства; надає інформацію на запит керівника; звільняє керівника у разі закінчення контракту, достроково за вимогою керівника, а також у випадку порушень ним законодавства та умов контракту; організує фінансового-господарський контроль за діяльністю установи та затверджує його річний фінансовий план; здійснює контроль за ефективністю використання і збереження закріпленого за установою державного майна; своєчасно вживає заходів до запобігання банкрутству установи у разі його неплатоспроможності (п. 10 Контракту).
Підпунктом «б» пункту 25 Контракту передбачено, що керівник звільняється з посади, а цей контракт розривається з ініціативи міського голови ради до закінчення терміну його дії за таких умов: у разі одноразового грубого порушення керівником законодавства чи обов`язків, передбачених контрактом, в результаті чого для підприємства настали значні негативні наслідки (понесено збитки, виплачено штрафи і т.п.).
В абзаці 5 пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 №1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» (із змінами), визначено, що преміювання керівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, встановлення їм надбавок та доплат до посадових окладів, надання матеріальної допомоги здійснюється за рішенням органу вищого рівня.
Згідно з п. 2.6. Положення про преміювання працівників Красилівського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг), преміювання керівних працівників територіального центру (директора) здійснюється з погодженням голови Красилівської міської ради.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається зі змісту Положення про преміювання працівників Красилівського територіального центру соціального обслуговування, затвердженого директором ОСОБА_1 , воно розроблене у відповідності до спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики, Міністерства охорони здоров`я України від 06.04.2001 року №161/137, який втратив чинність на підставі спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства охорони здоров`я України від 05.10.2005 року №308/519.
ОСОБА_1 не доведено обставин щодо погодження міським головою Красилівської міської ради виплати йому грошової премії в розмірі 4770 грн.
При цьому сторони в суді не заперечували тієї обставини, що позивач не погоджував питання виплати йому премії з міським головою у передбаченому для цього порядку. Та обставина, що ОСОБА_1 , як керівник територіального центру соціального обслуговування, не мав повноважень розпорядника бюджетних коштів, а відповідний кошторис на виплату заробітної плати для працівників установи за липень 2019 року, в якому відбулася виплата премії, був погоджений міським головою, не спростовує висновків суду. Порушення оплати праці в частині преміювання директора установи мало місце через недотримання позивачем порядку вирішення питання преміювання керівника, що призвело до зайвих нарахувань та виплат в розмірі 6504,60 грн. 
Крім того, через несвоєчасне вчинення позивачем, як директором установи, дій щодо отримання плати за спожитий газ з військового комісаріату, Красилівському територіальному центру соціального обслуговування було заподіяно збитків на суму 35440,87 грн. у вигляді недоотриманих коштів за послуги з газопостачання. Та обставина, що сума боргу була сплачена в листопаді 2019 року, не виключає факту неналежного виконання ОСОБА_1 своїх обов`язків за контрактом. 
При цьому слід зауважити, що доводи апелянта щодо того, що вищевказаний борг виник ще в 2018 році, до його вступу на посаду директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування, не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду судом цієї справи, відповідних доказів стороною надано не було. 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову дійшов обґрунтованого висновку про те, що розірвання контракту та звільнення ОСОБА_1 не є дисциплінарним стягненням, оскільки розірвання контракту та звільнення позивача з посади директора Красилівського територіального центру соціального обслуговування відбулося з підстав, передбачених контрактом, що є самостійною підставою, яка погоджена сторонами цього контракту. 
Згідно з пунктами 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року №203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться згідно з пунктом 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.
Конституційний Суд України в рішенні від 09.07.1998 року № 12-рп/98 у справі про тлумачення терміну «законодавство» визначив сферу укладення контракту, вказавши, що виходячи зі змісту частини третьої статті 21 КЗпП України трудові контракти можуть укладатись у випадках, передбачених як законами, так і постановами Верховної Ради України, указами Президента України, декретами та постановами Кабінету Міністрів України, прийнятими в межах їх повноважень. Нормативні акти Президента України як глави держави (стаття 102 Конституції України) і Кабінету Міністрів України як вищого органу у системі органів виконавчої влади (стаття 113 Конституції України) обов`язкові до виконання на території держави (статті 106 і 117 Конституції України), вони встановлюють загальнообов`язкові правила, мають універсальний характер і є складовою частиною законодавства України (абзац четвертий пункту 4 мотивувальної частини).
Звільнення позивача відбулось на підставі пункту 8 частини першої статті 36 КЗпП України, таке звільнення не носить характеру дисциплінарного стягнення, а є звільненням за невиконання умов трудового контракту, зокрема, вимог абзацу п`ятого пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2002 № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери», а тому відсутня необхідність встановлення обставин, які передбачені диспозицією статті 41 КЗпП України, встановлення обставини «одноразовості» та «грубості» порушення трудових обов`язків позивачем не входять до предмета доказування в даній справі.
З урахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення, а встановлена вина керівника, що підтверджена довідкою щодо перевірки окремих питань фінансово-господарської діяльності в Красилівському територіальному центрі соціального обслуговування від 13.09.2019 року лише додатково підтверджує законність оскаржуваного розпорядження. Вказане узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31.07.2019 року у справі №683/2450/18.
Також обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що спір між сторонами виник з приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України, а не у зв`язку зі звільненням працівника з ініціативи власника, або уповноваженого ним органу.
За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права й умовами трудового договору, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки, як установив суд на підставі всебічно досліджених у справі доказів, ОСОБА_1 порушив умови контракту щодо організації дотримання вимог законодавства, тому його законно звільнено з роботи у зв`язку з порушенням умов контракту, без попереднього дозволу на звільнення профспілкової організації, отримання якого за таких обставин Закон не вимагає. 
Безпідставними є також доводи апеляційної скарги позивача щодо порушення відповідачем його права на оплачувану відпустку, позаяк графік відпусток затверджується за ініціативою роботодавця, а не встановлюється працівником самостійно. При цьому відмова у наданні відпустки була обґрунтованою, оскільки зумовлена необхідністю проведення перевірки діяльності установи, керівником якої на час перевірки був ОСОБА_1 . 
При цьому слід зауважити, що на дату, з якої позивач планував початок відпустки, з 18.10.2019 року, він уже був звільненим (з 15.10.2019 року), в той же час надання відпустки фізичній особі, яка не є працівником відповідної юридичної особи, (звільненої), не передбачено нормами трудового законодавства. 
Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.
Розглядаючи зазначений позов, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування або зміни в межах доводів апеляційної скарги не вбачається. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 06 липня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 січня 2022 року.

Судді:                                                                        Р.С. Гринчук 

                                                                               А.М. Костенко 

                                                                               Т.В. Спірідонова