ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1326/22 Справа № 199/2097/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, - 
в с т а н о в и л а:

       У березні 2020 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом до  ОСОБА_1  про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою, мотивуючи його тим, що 15 січня 2017 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та “Ніссан”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження.
       Вказували, що постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року по справі №199/622/17 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним водія ОСОБА_1 , цивільно-правова відповідальність якого на момент ДТП застрахована не була. 
       В той же час, зважаючи, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована та діяла на час дорожньо-транспортної пригоди, власник транспортного засобу — ОСОБА_3 , через свого представника за довіреністю — ОСОБА_4 , звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою на виплату страхового відшкодування від 09 березня 2017 року. 25 січня 2017 року було проведено огляд пошкодженого автомобіля за участю оцінювача ОСОБА_5 та власника транспортного засобу - ОСОБА_3 . При цьому, відповідач ОСОБА_1 на огляд пошкодженого автомобіля не з`явився, хоча і був повідомлений про дату та час його проведення.
       Як вказував позивач, звітом про оцінку вартості матеріального збитку, завданого колісного транспортного засобу №27/01/17 від 27 січня 2017 року, встановлено ринкову вартість досліджуваного автомобіля — 188 555,51 грн.; вартість відновлювального ремонту — 93 824,65 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,7; суму матеріальної шкоди, як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу — 45 153,96 грн. з ПДВ.
       На підставі чого 23 березня 2017 року МТСБУ було визначено розмір регламентної виплати в сумі 41 445,74 грн., які 27 березня 2017 року були перераховані уповноваженій особі власника пошкодженого автомобіля “Ніссан”, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що підтверджується платіжним дорученням № 2548рв від 27 березня 2017 року.
       Вартість послуг ФОП ОСОБА_5 склала 584,80 грн.
       У зв`язку з чим просили суд першої інстанції стягнути з відповідача на свою користь відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування у розмірі 42 030,54 грн.
       Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року позов задоволено. 
       Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2021 року заяву ОСОБА_1  про перегляд заочного рішення залишено без задоволення. 
       В апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи, просить заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року скасувати.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що страхове відшкодування було виплачено ОСОБА_4 , який не мав права на його отримання, згідно наданої на його ім`я довіреності, отже перерахована на його користь сума не набула статусу страхового відшкодування, а отже у позивача не виникло право регресу до винної особи. Крім того, в усіх документах досудового врегулювання та документах суду зазначалася особа — ОСОБА_6 , усі документи направлялися за адресою, за якою відповідач ніколи не проживав та зареєстрований не був, що у свою чергу позбавило його можливості добровільного досудового врегулювання спору.
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 позивач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 42 030,54 грн., та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів цивільної справи, що 15 січня 2017 року о 17 годині 11 хвилин у м.Дніпрі по вул.Сімферопольській відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі будинку №69/2, під керуванням водія ОСОБА_1 , та “Nissan”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . Внаслідок ДТП транспортним засобам заподіяно механічні пошкодження.
       19 січня 2017 року власник пошкодженого транспортного засобу “Nissan”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що мала місце 15 січня 2017 року та її учасників. (а.с.11-12).
       20 січня 2017 року МТСБУ надано доручення на виконання робіт по справі №38988, відповідно до якого МТСБУ відповідно до умов договору №2015/0023 від 10 грудня 2015 року доручив ФОП ОСОБА_5 провести в строк до 20 лютого 2017 року огляд транспортного засобу із фотографічною фіксацією, скласти протокол огляду, надати фотографії на електронному носії, визначити ринкову вартість ТЗ на момент ДТП, вартість відновлювального ремонту ТЗ із зазначенням включення або не включення в розраховану суму податку на додану вартість, коефіцієнт фізичного зносу складників, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників (а.с.19).
       25 січня 2017 року о 10-00 годині здійснено огляд транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , про що складено відповідний акт (а.с.27-28 зворот).
       Звітом про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу № 27/01/17 від 27 січня 2017 року встановлено, що ринкова вартість досліджуваного автомобіля складає 188 555,51 грн.; вартість відновлювального ремонту — 93 824,65 грн.; коефіцієнт фізичного зносу - 0,7; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу — 45 153,96 грн. з ПДВ. та 41 445,73 грн. без ПДВ. (а.с.22-39).
       Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 15 лютого 2017 року по справі №199/622/17 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди було визнано винним водія ОСОБА_1 , зокрема у порушенні статті 124 КУпАП. (а.с.10).
       Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/9508253 від 19 травня 2016 року цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ “Страхова компанія «Країна», строк дії полісу з 24 травня 2016 року до 23 травня 2017 року (а.с.18).
       09 березня 2017 року ОСОБА_4 , який діяв в інтересах ОСОБА_3 на підставі довіреності, звернувся до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування (регламентної виплати) на розрахунковий рахунок представника (а.с.13).
       Згідно довідки МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 23 березня 2017 року, розмір регламентної виплати визначено в сумі 41 445,74 грн. (а.с.41).
       Наказом МТСБУ «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» № 2548 від 27 березня 2017 року на підставі ст.41 Закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” наказано відшкодувати ОСОБА_4 шкоду, заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 41 445,74 грн. (а.с.42).
       Згідно платіжного доручення №2548рв від 27 березня 2017 року МТСБУ перерахувало ОСОБА_4 суму відшкодування у розмірі 41 445,74 грн. (а.с.43).
       Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні 15 січня 2017 року дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобілю ОСОБА_3 спричинено матеріальну шкоду, при цьому, на момент ДТП відповідач чинного договору (полісу) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не мав, зважаючи на те, що позивачем на користь потерпілого внаслідок ДТП було виплачено страхове відшкодування, що відповідає вартості матеріальної шкоди, а також враховуючи витрати, понесені позивачем у зв`язку з проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 42 030,54 грн. 
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
       У статті 1 Закону України «Про страхування» визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
       За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
       Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
       Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Згідно статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Пунктом 21.1 статті 21 Закону встановлено, що з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. 
       При цьому, пунктом 21.4 статті 21 Закону встановлено, що у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом.
       Згідно абзацу 2 пункту 22.1 статті 22 Закону вбачається, що у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
       Регламентація поведінки та порядок дій особи, яка стала учасником дорожньо-транспортної пригоди, дії МТСБУ після отримання інформації про дорожньо-транспортну пригоду, а також порядок прийняття рішення про здійснення регламентної виплати та порядок її виплати передбачені статтями 33-36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Зокрема, встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально (пункт 33.1.4. статті 33 Закону).
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону). 
       Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (пункт 34.2 статті 34 Закону).
       Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники (пункт 34.4 статті 34 Закону). 
       У відповідності до вимог статті 36 Закону у разі визнання страховиком чи МТСБУ вимог заявника обґрунтованими, останнє приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
       При цьому, відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов: до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. 
       Як вбачається з матеріалів справи, 15 січня 2021 року відбулася дорожня транспортна пригода за участю транспортних засобів «ЗАЗ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та “Nissan”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , зважаючи на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як учасника дорожньо-транспортної пригоди, не була застрахована, власник пошкодженого транспортного засобу «Nissan», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_3 звернулася до МТСБУ із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, на підставі чого, у встановлені законом строки, а саме 25 січня 2017 року було здійснено огляд пошкодженого транспортного засобу “Nissan”, реєстраційний номер НОМЕР_2 , із фіксацією його пошкоджень, на підставі якого в подальшому було проведено звіт про оцінку вартості матеріального збитку, спричиненого власнику колісного транспортного засобу, яке, зважаючи на встановлення на підставі судового рішення вини відповідача ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, та відсутності страхування своєї відповідальності, стало підставою для відшкодування ОСОБА_3 вартості матеріального збитку.
       Таким чином, враховуючи вимоги статті 1191 ЦК України та пункту 38.2.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, враховуючи, що МТСБУ виконало покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини власника транспортного засобу, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з винної в скоєнні ДТП особи в порядку зворотної вимоги сплаченого відшкодування та понесених витрат. 
       Довід апеляційної скарги, що суд першої інстанції не звернув на те, що страхове відшкодування було виплачено ОСОБА_4 , який не мав права на його отримання, згідно наданої на його ім`я довіреності, отже перерахована на його користь сума не набула статусу страхового відшкодування, отже у позивача не виникло право регресу до винної особи, колегія суддів вважає безпідставним з огляду на наступне.
       Відповідно до пункту 36.4 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків. 
       Як вбачається з матеріалів цивільної справи, ОСОБА_3 24 лютого 2017 року було видано довіреність на ім`я ОСОБА_4 , яка була посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Румянцевою І.О., зареєстровано в реєстрі під №497, відповідно до якої останнього уповноважено представляти її інтереси стосовно автотранспортної пригоди, яка сталася 15 січня 2017 року щодо належного ОСОБА_3 автомобіля марки “NISSAN PRIMERA”, реєстраційний номер НОМЕР_3 , в будь-яких страхових компаніях України, в тому числі з питань, пов`язаних з одержанням страхових компенсаційних виплат та страхових відшкодувань в будь-якій страховій компанії, в тому числі в МТСБУ. Також, наділено правом отримувати в будь-яких страхових компаніях грошові компенсаційні страхові виплати (регламентна виплата) відшкодування шкоди, в тому числі укладати договори (угоди) про відшкодування шкоди та отримувати відкошування (регламентна виплата) від МТСБУ стосовно вказаної транспортної пригоди, в тому числі безготівкового банківського рахунку. Строк дії довіреності встановлено до 24 лютого 2020 року (а.с.14-15).
       На підставі вказаної нотаріальної довіреності, 09 березня 2017 року ОСОБА_4 , будучи уповноваженим представником власника транспортного засобу — ОСОБА_3 , звернувся із заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 січня 2021 року, на зазначені ним у заяві банківські рахунки.
       На які 28 березня 2017 року було здійснено перерахування страхового відшкодування.
       Отже, закон не позбавляє права отримання страхового відшкодування уповноваженим представником власника транспортного засобу, враховуючи наявну в матеріалах справи нотаріально посвідчену довіреність, зокрема на право отримання страхового відшкодування, колегія суддів відхиляє вказаний довід апелянта як безпідставний. 
       Посилання апелянта на неправильність зазначення його ім`я та адреси в документах досудового врегулювання спору, що позбавило його можливості врегулювання спору в досудовому порядку, колегія суддів також до уваги не приймає, оскільки вирішення спору в судовому порядку є правом позивача. 
       Крім того, колегія суддів зауважує, що відповідно до підпункту 33.1.3 пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси. 
       Таким чином, законодавець чітко встановлює обов`язок учасника дорожньо-транспортної пригоди надати відомості про себе та своє місцезнаходження, з метою підтримання подальшого зв`язку для встановлення причин ДТП, спричиненої шкоди та її відшкодування, що у свою чергу свідчить про безпідставність посилань апелянта на невірно зазначену іншим учасником дорожньо-транспортної пригоди в документах щодо страхового відшкодування. Відповідачу було відомо про подію дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за його участю, в той же час останній не здійснив жодних дій з метою самостійного досудового врегулювання спору.
       Помилкове зазначення вказаних відомостей в документації зі страхового відшкодування жодним чином не впливає на результат розгляду справи.        Доводів щодо неправильного визначення оцінювачем спричиненої шкоди, чи відсутності підстав для відшкодування такої шкоди, апеляційна скарга не містить. При цьому, колегія суддів зауважує, що підставою для звернення до суду із дійсним позовом стало, зокрема, встановлення судовим рішенням вини відповідача у спричиненні 15 січня 2017 року дорожньо-транспортної пригоди.
       Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

       В задоволенні апеляційної скарги  ОСОБА_1  відмовити.

       Заочне рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року.

               Головуючий:                 Демченко Е.Л.

               Судді:                         Куценко Т.Р.

                                       Макаров М.О.