УХВАЛА

07 лютого 2022 року 
м. Київ
справа № 160/4328/21
адміністративне провадження № К/9901/46203/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М.В.,
суддів - Губської О.А., Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №160/4328/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
в с т а н о в и в :
16 грудня 2021 року вказана касаційна скарга надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №160/4328/21 залишено без руху для необхідності уточнити підстави касаційного оскарження судових рішень.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 грудня 2021 року, позивач 29 грудня 2021 року надіслав до Суду доповнену касаційну скаргу, та 31 грудня 2021 року уточнену касаційну скаргу.
Вивчивши подані доповнену та уточнену касаційні скарги Верховний Суд зазначає таке.
Як вбачається, позивач вказує підставу касаційного оскарження судових рішень пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме зазначає: 
-          «Що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права - не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме частини перша, четверта статті 32 КЗпП України під час зміни істотних умов праці, зокрема, пов`язаних із втратою працівником статусу державного службовця, у ситуації коли щодо застосування даної норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що є підставою для оскарження даних рішень відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також заявник касаційної скарги посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини третьої статті 87 Закону України «Про державну службу» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) та вказує, що відсутній висновок Верховного Суду  щодо вказаної статті.
Щодо вказаних посилань, Верховний Суд наголошує, що у постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі  №640/11024/20 виклав правовий висновок у спірних правовідносинах.
Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII, державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Частиною третьою статті 83 Закону №889-VIII встановлено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. 
Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). Водночас, не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Стаття 87 Закону № 889-VIII пов`язує припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення не лише із скороченням чисельності або штату державних службовців, а й із скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців.
Вжите у частині третій статті 87 Закону №889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
Отже, суб`єкт призначення не зобов`язаний пропонувати працівнику іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у ДБР.
Інші доводи касаційної скарги в частині наведених у ній обґрунтувань вимог до суду касаційної інстанції зводяться до незгоди скаржника із судовими рішеннями у цій справі, зазначення що судами попередніх інстанцій рішення ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої    статті 341 КАС України    суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального права.        Суд касаційної інстанції позбавлений можливості самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя    статті 334 КАС України).
Згідно із пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Керуючись ст. ст. 169, 328,330,332 КАС України,
у х в а л и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2021 року у справі №160/4328/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу повернути скаржнику.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді 	М.В. Білак О.А. Губська Ж.М. Мельник-Томенко