ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2022 року	Львів	Справа № 460/1045/21 пров. № А/857/18390/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді:                                        Глушка І.В.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Запотічного І.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року, ухвалене суддею Борискін С.А. у м. Рівне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі №460/1045/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій, -

                                                    ВСТАНОВИВ:
16 лютого 2021 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача - Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 02.10.2017 у неналежному розмірі, зобов`язати донарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2014 по 02.10.2017 з урахуванням базового місяця - січень 2008 року.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області щодо неправильного нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення з 01.01.2014 по 31.12.2015.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.10.2017.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2014 по 31.12.2015, з встановленням базового місяця - січень 2008 року, з урахуванням виплачених сум.
Зобов`язано Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 по 02.10.2017, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що у період 2008-2017 років позивач проходив службу у підрозділах двох різних юридичних осіб: Територіальному управлінні МНС у Рівненській області та у новоутвореному Головному управлінні ДСНС України у Рівненській області, що було реорганізованого з Територіального управління МНС у Рівненській області та Управління Держтехногенбезпеки у Рівненській області.
У зв`язку з проведенням реорганізації МНС України позивач був звільнений з займаної посади, виключений з кадрів МНС України та направлений для проходження служби до ДСНС України.
Наказами новоствореної юридичної особи особовий склад, зарахований в кадри  ДСНС, призначався на запропоновані посади у підрозділи Головного управління ДСНС у Рівненській області, зокрема і позивач, що підтверджується особистим рапотом позивача.  
Особи середнього та старшого начальницького складу наказом Головного управління №4 від 31.04.2013 призначались на запропоновані посади з 01.05.2013.
Відповідно, з призначенням на посаду у новоутворену юридичну особу - Головне управління ДСНС України у Рівненській області для всього особового складу правомірно був визначений базовий місяць для нарахування індексації грошових доходів - червень 2013 року, що відповідає положенням п.10-2 та п. 10-1 Порядку №1078, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Водночас на спростування висновків суду про ненадання відповідачем доказів підвищення окладу позивача у червні 2013 року вказує на те, що судом не досліджено зміст наказу Головного управління №4.
Судом встановлено, що посадовий оклад та надбавки встановлено позивачу відповідно до наказу МНС України від 28.01.2008 №53 «Про встановлення схеми посадових окладів осіб начальницького складу». Відповідно до схеми посадових окладів начальницького складу головних управлінь (управлінь) МНС України в Автономній республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі за посадовими типовими посадами (Додаток №1 до наказу МНС України від 28.01.2008 №53) оклад за посадою «головний фахівець» - 950 грн, на яку був призначений позивач наказом Головного управління №4, вищий за оклад за посадою «провідний фахівець» - 900 грн, яку обіймав позивач при проходженні служби у Територіальному управлінні МНС України у Рівненській області, що підтверджується наявними у матеріалах справи витягами з наказів (а.с. 30, 31), дані докази були долучені відповідачем до відзиву та на даних обставинах наголошено у змісті відзиву на позовну заяву.
Тобто, на переконання скаржника, факт призначення позивача на вищу посаду із встановленням вищого посадового окладу в Головному управлінні було законною підставою зміни базового місяця з січня 2008 року на червень 2013 року.
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області.
Наказом тимчасово виконуючого обов`язки начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 29.09.2017 №253 (по особовому складу) позивача звільнено зі служби цивільного захисту у відставку, з правом носіння форменого одягу, припинено контракт за пунктом 176 підпунктом 3 (за станом здоров`я), виключено з кадрів ДСНС України та  знято з усіх видів за без печення - з 02.10.2017 (а.с.32).
На звернення позивача із запитом від 01.02.2021 про отримання публічної інформації щодо нарахованих та виплачених сум індексації за період з січня 2014 року по день звільнення відповідач листом від 08.02.2021 №62002-620/6208 надав інформацію про нарахування та часткову виплату позивачеві індексації за період з 01.01.2014 по 31.12.2015 (а.с.15- 17).
Доказів нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 02.10.2017 матеріали справи не містять.
Позивач, вважаючи такі дії відповідача щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення у спірний період у належному розмірі протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.
Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Військова служба є особливим видом публічної служби, тому її проходження передбачає особливе регулювання праці військовослужбовців, а саме межі реалізації ними своїх трудових прав у зв`язку з специфікою їх правового статусу, відносини щодо звільнення та проходження військової служби врегульовані як загальним законодавством України про працю, так і спеціальним законодавством.
При цьому, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а норми трудового законодавства підлягають застосуванню лише у випадках, якщо спеціальними нормами не врегульовано спірних відносин, та коли про можливість такого застосування прямо зазначено у спеціальному законі.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до частин 1 та 2 статті 9 Закону №2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина 3 статті 9 Закону №2011-XII).
Преамбулою Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (далі - Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Відповідно до статті 1 Закону №1282-XII індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно з положеннями статті 2 Закону №1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Як зазначено Верховним Судом у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа №825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. За відсутності затвердженого особливого порядку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, нарахування індексації грошового забезпечення здійснюється у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку, а саме відповідно до Порядку №1078. Сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону №1282-XII, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078), який поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.
Відповідно до пункту 1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 (до 01.01.2016 - 101) відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
При цьому, до прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів», яка набрала чинності з 15.12.2015 та підлягала застосуванню з 01.12.2015, базовим місяцем вважався місяць, у якому відбулося підвищення мінімальної зарплати, пенсій, стипендій виплат із соціального страхування чи зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів (за рахунок постійних складових зарплати), а базовий місяць (місяць підвищення) визначався у разі коли зросла зарплата внаслідок підвищення тарифної ставки (окладу) або за рахунок будь-якої постійної складової зарплати.
Таким чином, місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Отже, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації, при цьому базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації слід вважати місяць підвищення грошового забезпечення за рахунок зростання його складових, які не мають разового характеру (місяць, в якому заробітна плата працівника зросла за рахунок її постійних складових).
Аналогічна правова позиція випливає зі змісту постанов Верховного Суду від 13 січня 2020 року у справі №803/203/17 і від 22 липня 2020 року у справі №400/3017/19.
Предметом спору у цій справі є оцінка: наявності чи відсутності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2014 року по 02 жовтня 2017  року з урахуванням січня 2008 року, як базового місяця для розрахунку.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 цієї статті в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1-3 ст. 90 КАС України).
Суд встановив, що у період з 01.01.2014 по 31.12.2015 відповідач виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням червня 2013 року як базового місяця. З 01.01.2016 по 02.10.2017 індексація позивачу не виплачувалась, що згідно доводів скаржника зумовлене зміною порядку індексації зарплати та інших доходів населення з прийняттям Кабінетом Міністрів України Постанови №1013 від 09.12.2015, яка набрала чинності 15.12.2015.
Судом встановлено, що   постановою Кабінету Міністрів України від 21.01.2013 №33 "Про утворення територіальних органів Державної служби з надзвичайних ситуацій та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України"  реорганізовано шляхом злиття Територіального управління МНС у Рівненській області та Управління Держтехногенбезпеки у Рівненській області, утворено Головне управління ДСНС у Рівненській області.
На виконання вказаної постанови, наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області №4 від 31.04.2013 ОСОБА_1 - колишнього провідного фахівця відділу цивільного захисту Територіального управління МНС у Рівненській області призначено головним фахівцем відділу інженерно-технічних заходів та оповіщення управління організації заходів цивільного захисту Головного управління ДСНС України у Рівненській області (а.с.31).
Посадовий оклад та надбавки встановлені позивачу відповідно до наказу МНС України від 28.01.2008 №53 "Про встановлення схем посадових окладів осіб начальницького складу", від 10.06.2008 №447 "Про затвердження Інструкції про виплату грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту".
З наявних у матеріалах справи доказів слідує, що оклад позивача змінився у бік збільшення з 900 грн на 950 грн (а.с. 30-31).
При вирішенні спірних правовідносин судом підлягає врахуванню положення, визначені пунктом 10-2 Порядку № 1078 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) щодо особливостей обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації заробітної плати для працівників, яких переведено на іншу роботу.
Так, для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість, та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи сума індексації зберігається, якщо сума збільшення заробітної плати менша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць. У разі коли сума збільшення заробітної плати більша, ніж сума індексації, яка повинна нараховуватися за відповідний місяць, такий місяць вважається базовим під час обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що підвищення грошового доходу позивача з дати призначення у новоутворений орган перевищило суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу та яка мала нараховуватися із базового місяця - січень 2008 року.
Також не надано доказів наявності передбачених пунктом 10-2 Порядку № 1078 застережень щодо неможливості збереження за позивачем базового місяця січень 2008 року.
Таким чином, визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яка вперше відбулась у січні 2008 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01 січня 2008 року та втратила чинність 01 березня 2018 року у зв`язку з прийняттям наказу Міністерства оборони України від 01 березня 2018 року № 90 «Про встановлення тарифних розрядів осіб офіцерського складу Збройних Сил України».
Підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців за період з січня 2008 року по березень 2018 року, що є підставою для встановлення іншого базового місяця для проведення індексації, не відбувалося.
Після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (набрала законної сили 01 березня 2018 року), якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації грошового забезпечення став березень 2018 року.
Судом не встановлено, а відповідачем не доведено, що індексація грошового забезпечення була виплачена позивачу в повному обсязі у період з 01.01.2014 по 31.12.2015. Крім того, надана відповідачем інформація не містить вказівки на те, який базовий місяць застосовано для обчислення індексації грошового забезпечення позивача (а.с.17). Разом з тим, на застосований базовий місяць - червень 2013 року вказує відповідач у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі.
Водночас з 01.01.2016 по 02.10.2017 позивачу взагалі не нараховано індексації грошового забезпечення.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що належним способом відновлення порушеного права позивача є встановлення зобов`язання відповідачу нарахувати та виплатити позивачу за період з січня 2014 року по грудень 2015 року індексацію грошового забезпечення з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Частково задовольняючи позовні вимоги за період з 01.01.2016 по 02.10.2017, суд вказав на те, що відповідач протиправно за відсутності для цього правових підстав, передбачених Законом "Про індексацію грошових доходів населення", не нараховував та не виплачував позивачу індексацію. Водночас виснував, що вимога про визначення базового місяця, який підлягає врахуванню за цей період, є передчасною.
Суд апеляційної інстанції вважає правильними висновки суду першої інстанції щодо протиправності бездіяльності відповідача при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.01.2016 по 02.10.2017.
Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення конкретного базового місяця за період з 01.01.2016 по 02.10.2017 сторонами не оскаржено, а тому відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України апеляційному перегляду в цій частині не підлягає. 
З огляду на наведене, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача вчинити кореспондуючі цьому праву дій - нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 02.10.2017 з урахуванням висновків суду. 
Доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, в решті не спростовують висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційну скаргу розглянуто судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в строки, встановленні статтею 309 КАС України.
Керуючись статтями 242, 308, 309, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративнгого судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2021 року у справі №460/1045/21 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. В. Глушко 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний