ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 січня 2022 року

м. Харків

справа № 645/7024/13-ц

провадження № 22-ц/818/1231/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року, постановлене під головуванням судді Іващенко С.О., в залі суду в місті Харкові, - 
в с т а н о в и в:
У серпні 2013 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №11322947000 від 27.03.2008 року в розмірі 112 364,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.07.2013 року становить 898 129,69 грн., а також стягнуто з відповідачів на користь позивача судовий збір у розмірі 3 441 грн.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 серпня 2021 року заяву ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення суду першої інстанції залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; ОСОБА_4 зазначає, що вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи, вважає, що заочне рішення суду ухвалено у порушення норм процесуального закону. Крім того, відповідачка вказує, що її порука є припиненою, оскільки вимога до неї Банком була пред`явлена після спливу строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. Так, строк виконання кредитного зобов`язання встановлено щомісячно; відповідно, порушення зобов`язання почалося в місяці, що слідує за місяцем, в якому не було відповідного платежу по зобов`язанню. При цьому, ОСОБА_4 зазначає, що вимогу про погашення заборгованості в межах шестимісячного строку з дня порушення зобов`язання їй, як поручителю, направлено не було. У зв`язку з цим вважає, що вона не є солідарним боржником у спірних правовідносинах.
Відзиву на апеляційну скаргу не надано.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року оскаржується  ОСОБА_4 лише в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з неї з підстав припинення поруки. В частині стягнення заборгованості за кредитним договором з інших відповідачів, - рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконав, тому наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості як з боржника, так і, зокрема, з поручителя - ОСОБА_4 .
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11322947000, за умовами якого останній отримав кредит в іноземній валюті в сумі 95 000 доларів США строком до 27 березня 2029 року (а.с.6-14 т.1).
На забезпечення виконання кредитного зобов`язання, 27 березня 2008 року були укладені договори поруки (а.с.24-29 т.1): 
- з ОСОБА_2 договір поруки №П/11322947000/1;
-з  ОСОБА_3  договір поруки №П/11322947000/2;
-з ОСОБА_4 договір поруки №П/11322947000.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором від 27 березня 2008 року убачається, що станом на 02 липня 2013 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором становить 112 364,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.07.2013 року становить 898 129,69 грн. (а.с.15-23 т.1), з яких:
-89 922,08 доларів США – кредитна заборгованість;
-22 442,45 доларів США – заборгованість по процентам.
Як на підставу позовних вимог, Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» посилалося на те, що всупереч умов кредитного договору ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11322947000 від 27.03.2008 року в розмірі 112 364,53 доларів США, що за курсом НБУ станом на 02.07.2013 року становить 898 129,69 грн.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року оскаржується ОСОБА_4 лише в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з неї з підстав припинення поруки. В частині стягнення заборгованості за кредитним договором з інших відповідачів, - рішення суду першої інстанції не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, відповідачка ОСОБА_4 , зокрема зазначала, що порука у спірних правовідносинах є припиненою на підставі ст. 559 ЦК України, оскільки строк виконання кредитного зобов`язання встановлено щомісячно; відповідно, порушення зобов`язання почалося в місяці, що слідує за місяцем, в якому не було відповідного платежу по зобов`язанню. При цьому, ОСОБА_4 зазначає, що вимогу про погашення заборгованості в межах шестимісячного строку з дня порушення зобов`язання їй, як поручителю, направлено не було. У зв`язку з цим вважає, що вона не є солідарним боржником у спірних правовідносинах.
За змістом частини 4 статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Матеріали справи свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони передбачили, що позичальник зобов`язався повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтентного платежу. Розмір такого платежу складає 1030 доларів США. День сплати ануїтетного платежу – 27 число кожного календарного місяця строку кредитування..
Крім того сторони погодили, що погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числі кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.
При цьому зі змісту договору поруки №П/11322947000, укладеного 27 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , убачається, що остання зобов`язується перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Договору про надання споживчого кредиту №11322947000 від 27 березня 2008 року, укладеного між Кредитором і Боржником, в повному обсязі як існуючи в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.
Пунктом 1.2. договору поруки визначено, що поручителю добре відомі усі умови основного договору, зокрема, його суму, термін виконання, тощо.
Відповідно до пункту 1.3., 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. 
Згідно пункту 2.1., 2.2. Договору поруки, Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Основного Договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя. У випадку невиконання Боржником своїх зобов`язань за Основним Договором Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання Поручителем на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).
Відповідно до п. 3.1. Договору поруки, цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань Боржника за Основним договором.
Зі змісту пункту 5.3. Договору поруки убачається, що сторонами погоджено, що строк пред`явлення вимог за договором поруки встановлений у три роки (360 місяців).
Честних ОСОБА_5 вважає, що простроченими є платежі по кредиту з 01 квітня 2011 року по 02 липня 2013 року.
Натомість такі доводи суперечать умовам укладеного між сторонами договору поруки, а саме п.5.3.
Позовна заява подана позивачем 01 серпні 2013 року (а.с. 53 т.1). 
Тобто вимога до поручителя пред`явлена кредитором у межах строку, погодженого сторонами для пред`явлення вимоги до поручителя.
Посилання апелянта на те, що договір поруки не містить умов щодо визначення сторонами строку (терміну) дії договору поруки, - спростовуються змістом договору поруки, а саме: пунктом 5.3. договору.
Враховуючи той факт, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» пред`явив позов щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів в межах визначеного умовами договору строку, порука не є припиненою.
Розмір стягнутої заборгованості відповідачкою не оскаржується.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №11322947000 від 27.03.2008 року, зокрема, з ОСОБА_4 , - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи ОСОБА_4 про те, що справа за вказаним позовом розглянута за її відсутності у порушення вимог закону, - не приймаються колегією суддів, з огляду на таке.
Згідно ст. 158, п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України, в редакції, яка була чинною на момент ухвалення оскаржуваного рішення, розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов`язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі. Суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки, однак суд першої інстанції розглянув справу по суті.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення), у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Матеріали справи свідчать про те, що ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 06 вересня 2013 року було відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом (а.с.57 т.1). Честних ОСОБА_5 належним чином повідомлялася про розгляд справи (а.с.86,101,109 т.1). В тому числі, ОСОБА_4 була належним чином повідомлена про розгляд справи, призначеної на 25 лютого 2014 року; повістка на 25.02.2014 року направлена та отримана апелянтом за адресою реєстрації (та ж сама адреса зазначена і в апеляційній скарзі) (а.с.109 т.1). 
Таким чином оскаржуване заочне рішення ухвалене у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_4 ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2014 року в частині вимог щодо солідарного стягнення заборгованості з  ОСОБА_4 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення виготовлено 19.01.2022 року.