ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"30" листопада 2021 р.  м.Київ           Справа№ 910/3644/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Станіка С.Р.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Шаптали  Є.Ю. 

за участю секретаря судового засідання Салій І.О.

за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 30.11.2021

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційних скарг Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"

на рішення Господарського суду міста Києва 
від                15.06.2021 (повний текст підписано 16.06.2021) (суддя Ярмак О.М.)
у справі       №910/3644/21 
за первісним позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (03601, м. Київ, вул. Богдана Хмельницького, 6, код ЄДРПОУ 20077720)
до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421)
про стягнення 195 613,41 грн
за зустрічним позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
до Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
про визначення недійсним договору в частині

                                                  ВСТАНОВИВ: 
  
Короткий зміст позовних вимог Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  за первісним позовом 
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" із позовом про стягнення інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9357,57 грн, пені у сумі 111 348,85 грн за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 щодо своєчасної оплати за природній газ та збитків у сумі 50 092,77 грн. за різницю між замовленим та спожитим обсягом газу.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого природного газу по договору № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 за Актами приймання-передачі у період з жовтня 2018 по вересень 2019 включно, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних на підставі ст 625 ЦК України та пені відповідно до п.7.2 договору. Крім того, посилаючись на перевищення та зменшення замовлених обсягів використання газу відповідачем, позивачем проведено розрахунок завданих збитків відповідно до умов договору у сумі 50 092,77 грн, які він просить стягнути з відповідача відповідно до п.3.13 та 5.7 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018.

Короткий зміст заперечень Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" проти первісного позову 
Відповідач за первісним позовом проти позову заперечував, посилаючись на те, що  позивач не надав доказів на підтвердження факту понесення збитків (реальних, упущеної вигоди), спричинених порушенням КП "Київтеплоенерго" виконання зобов`язань за договором; заявлений позивачем обсяг відповідальності відповідача у якості підтвердження збитків є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення у вигляді перевищення відповідачем допущеного відхилення у правовідносинах між сторонами за усіма договорами, що повністю виключає завдання відповідачем позивачу збитків. Також учасник справи заперечив наявність перевищення допустимого відхилення замовлених обсягів природного газу, що, за його доводами, виключає завдання збитків позивачу та компенсаційний характер збитків, виходячи з розумності, справедливості та пропорційності; наполягав на тому, що очевидним є незаконність збагачення позивача за рахунок стягнення обумовлених договором збитків за їх фактичної відсутності; позивачем не доведено правової природи (виду) заявлених до відшкодування збитків (реальних чи упущеної вигоди), що зумовлює невизначеність предмету доказування у справі, і як наслідок унеможливлює ухвалення обґрунтованого рішення, обставини прострочення відповідачем здійснення розрахунків, оскільки відповідач не впливає на порядок, строки та розмір розрахунків за природний газ у зв`язку з розподілом коштів через поточні рахунки із спеціальним режимом, а тому відсутні підстави для нарахування пені, 3% річних та інфляційних. За твердженням відповідача, позивач фактично намагається легалізувати договірну зміну регульованої ціни за природній газ за постановою КМУ № 867 за узаконити протиправний намір додатково збагатитися за рахунок ПДВ, який фактично позивач не поніс.

Короткий зміст зустрічного позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подало до суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсними пунктів п. 3.13 та п. 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року, з огляду на їх невідповідність положенням чинного законодавства.
В обґрунтування зустрічного позову відповідач послався на те, що наявність у позивача можливості стягнути з підприємства відповідача надмірні і жодним чином недоведені грошові суми під виглядом збитків, спотворює дійсне правове призначення збитків, що є недодержанням при визначені оспорюваних умов договору приписів ст.ст. 22, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України; фактично пункти 3.13 та 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року порушують приписи ст.ст.3, 6,  509, 627 ЦК України в частині імперативності засад добросовісності, розумності та справедливості, не відповідають вимогам ст. 623 ЦК України, ст.ст. 189, 191 ГК України та ст.ст. 10, 11 Закону України "Про ціни та ціноутворення" щодо заборони сторонам змінювати державні регульовані ціни на власний розсуд; при визначені оспорених умов договору, в частині встановлення договірного розміру збитків, сторони застосували не чинний закон, що є порушенням приписів статті 5 ЦК України.

Короткий зміст заперечень Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" проти зустрічного позову 
Відповідач за зустрічним позовом в обгрунтування заперечень на нього вказував про те, що договір поставки природного газу в оспорюваних пунктах жодним чином не суперечить як положенням статті 203 ЦК України так і іншим вимогам чинного законодавства, договір укладений на підставі вільного волевиявлення сторін, укладений в письмовій формі, підписаний та скріплений печатками; ініційований позивачем спір про недійсність правочину використовується виключно як спосіб уникнення виконання передбачених договором обов`язків. 

    Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі № 910/3644/21: 
- первісний позов задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код ЄДРПОУ 20077720) 55674 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 43 коп. пені (з посиланням на п. 7.2 договору та зменшення пені на 50%), 9   357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних та 24 814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних витрат (на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України), 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків (оскільки заявлені позивачем до стягнення збитки визначені пунктами договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018, які відповідають та регулюються Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496), 2 934 (дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн. 20 коп. судового збору; 
- в решті первісного позову відмовлено у зв`язку із зменшенням розміру пені з тих підстав, що враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку постачання природного газу в Україні, обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%, і таке зменшення суд першої інстанції вважав оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін; 
- у задоволенні зустрічного позові відмовлено у повному обсязі з тих підстав, що договір поставки природного газу в оспорюваних пунктах жодним чином не суперечить як положенням статті 203 ЦК України так і іншим вимогам чинного законодавства. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та узагальнення її доводів 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням в частині зменшення розміру пені та, як наслідок, відмови у стягненні 55  674,42 грн. пені, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення у частині відмови у стягненні 55  674,42 грн. пені та прийняти нове, яким   задовольнити вимогу у цій частині повністю.   
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення в оскаржуваній частині порушено норми  процесуального права (ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України) та неправильно застосовано норми матеріального права (ст. ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 551 Цивільного кодексу України), рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки в частині зменшення пені не відповідають обставинам справи. 
 
Короткий зміст відзиву Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
Від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на приписи ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України. У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" вказувало про те, що під час розгляду клопотання про зменшення розміру штрафних та фінансових санкцій підприємство посилалося, а суд фактично встановив ряд обставин, які дали йому грунтовні підстави для його задоволення, а саме:
- відсутність вини у простроченні розрахунків за природній газ, оскільки Відповідач не може впливати на своєчасність розрахунків за природній газ, так як Відповідач проводив розрахунки з Позивачем за встановленим державою алгоритмом (Постанова КМУ №217);
- відсутня заборгованість відповідача перед Позивачем на час звернення з позовом;
- заборона нарахування та стягнення неустойки із споживачів Відповідача за несвоєчасне здійснення оплати комунальних послуг за час запровадження обмежувальних заходів в період розповсюдження коронавірусної хвороби;
- наявність значної заборгованості споживачів за комунальні послуги 4,7 млрд грн;
- отримання Відповідачем збитку у 2018 році у сумі понад 1,4 млрд грн, у 2019 - 1,1 млрд грн, що підтверджується звітами про фінансові результати діяльності; 
- збитковість тарифування у сфері теплопостачання, що підтверджується Урядом України у абз. 10 розділу І Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води, укладеним 9 лютого 2021 року між Кабінетом Міністрів України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НАК «Нафтогаз України» Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України»; 
- законодавча неможливість стягнення заборгованості з основного боржника відповідача - ПАТ «Енергоринок»; 
- відсутність джерел погашення штрафних санкцій. 
Також, 29.09.2021 та 12.11.2021 від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" до Північного апеляційного господарського суду надійшли клопотання про врахування практики Верховного Суду при вирішенні справи № 910/3644/21 в частині розгляду вимог позивача за первісним позовом про стягнення збитків.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги  Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та узагальнення її доводів 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням в частині задоволених вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом,  Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення у частині задоволених вимог за первісним позовом та в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічний позов повністю.   
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми  процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи. 
Скаржник наголошував на тому, що: 
- в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що наявність у позивача можливості стягнути з підприємства відповідача надмірні і жодним чином недоведені грошові суми під виглядом збитків, спотворює дійсне правове призначення збитків, що є недодержанням при визначені оспорених умов договору приписів ст.ст. 22, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України; фактично пункти 3.13 та 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року порушують приписи ст.ст.3, 6,  22, 509, 623, 627, 632 ЦК України, ст.ст. 189, 191, 224, 225 ГК України; 
- в частині задоволення вимог за первісним позовом,  суд першої інстанції безпідставно не врахував ст. ст. 22, 623 цивільного кодексу України, ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України, не врахував правової природи цивільно - правової відповідальності у вигляді відшкодування збитків, не з`ясував самого факту завдання позивачу збитків а їх зв`язок з допущеним відповідачем порушенням зобов`язання; також, судом першої інстанції не дотримано ст.ст.3, 6,  509, 623, 627 ЦК України в частині імперативності засад добросовісності, розумності та справедливості, а також не враховано правової природи (виду) заявлених до відшкодування збитків, зокрема, що це є додатковою націнкою до державної регульованої ціни. 

Короткий зміст відзиву Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"
Від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на приписи ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України. У поданому відзиві скаржник посилався на те, що позовні вимоги щодо стягнення збитків у заявленому до стягнення розмірі - є обґрунтованими та документально доведеними, оскільки відповідач за первісним позовом здійснював споживання природного газу за договором в обсягах, що не були погоджені сторонами договору, а також вказував на відсутності обумовлених ст. ст. 203,215 Цивільного кодексу України підстав для визнання недійсними оспорюваних положень  договору. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Витягами з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.07.2021, для розгляду апеляційних скарг Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  сформовано колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді Станіка С.Р., судді: Тищенко О.В., Шаптала Є.Ю. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від  30.07.2021 поновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/3644/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/3644/21 за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/3644/21, об`єднано  апеляційні скарги   Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення  Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/3644/21, в одне апеляційне провадження, розгляд апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/3644/21 призначити для спільного розгляду з апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" в судовому засіданні 30.09.2021. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 03.08.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" пропущений процесуальний строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі №910/3644/21, відкрито апеляційне провадження у справі №910/3644/21 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду  міста Києва від 15.06.2021, розгляд справи призначено на 30.09.2021, встановлено учасникам справи процесуальні строки на подання відзивів, заяв та клопотань, зупинено дію рішення. 
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021, у зв`язку з перебуванням з 20.09.2021 по 03.10.2021 у відпустці судді Шаптали Є.Ю., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), відповідно до підпунктів до п.2.3.25, 2.3.49 п.2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний авторозподіл справи №910/3644/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 29.09.2021 , справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.09.2021  справу №910/3644/21 за апеляційними скаргами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 прийнято до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік    С.Р. (суддя-доповідач), судді Дикунська С.Я., Тищенко О.В., здійснивши розгляд в раніше призначеному судовому засіданні. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.09.2021   розгляд справи відкладено до 04.11.2021. 
Згідно з рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021, суддю Північного апеляційного господарського суду Дикунську С.Я., яка входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем,. звільнено у відставку,    а тому    здійснити розгляд справи у визначеному складі - неможливо.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2021, у зв`язку із рішенням Вищої ради правосуддя від 19.10.2021 про звільнення судді Дикунської С.Я., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), з посади судді Північного апеляційного господарського суду у відставку відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/3644/21.
Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 03.11.2021, для розгляду справи №910/3644/21 за апеляційними скаргами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 сформовано колегію суддів у складі: Станік С.Р. (головуючий суддя), судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.11.2021 прийнято справу №910/3644/21  за апеляційними скаргами Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 до провадження у складі колегії суддів: головуючий суддя - Станік С.Р. (суддя-доповідач), судді: Шаптала Є.Ю., Тищенко О.В., розгляд справи призначено на 30.11.2021. 

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 30.11.2021 з`явились представники Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". 
В судовому засіданні 30.11.2021 судом апеляційної інстанції поставлено на обговорення клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про закриття провадження у справі № 910/3644/21. Вказане клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  мотивоване тим, що суму основного боргу за періоди, на які нараховано позивачем пеню, три відсотки річних та інфляційні втрати - погашено відповідачем до 01.06.2021, відповідно, нараховані АТ «НАК «Нафтогаз України» неустойка, інфляційні втрати, проценти річних підлягають списанню відповідно до Закону України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (із змінами внесеними Законом України №1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»), таким чином предмет спору у справі №910/3644/21 в частині стягнення пені, три відсотки річних та інфляційних втрат - відсутній. Таким чином, відповідач за первісним позовом просив закрити провадження  у справі в частині вимог за первісним позовом щодо стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат з посиланням на приписи п. 2 ч. 1 ст. 231  Господарського процесуального кодексу України. 
Також, у поданих через канцелярію Північного апеляційного господарського суду доповненнях до клопотання про закриття провадження  у справі № 910/3644/21, заявник - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" - вказував на необхідності закриття провадження у справі  в частині вимог за первісним позовом щодо стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат,  оскільки оскаржуване у даній справі рішення прийнято 15.06.2021, а зміни  у відповідний Закон  України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»  внесено Законом України №1639-ІХ і набрали чинності 29.08.2021, а отже, на час прийняття рішення у справі відповідні положення вказаного закону не діяли. Однак, станом на момент апеляційного розгляду, нараховані позивачем показники 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат списані на підставі Закону України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (із змінами внесеними Законом України №1639-ІХ «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу»), що свідчить про відсутність у позивача за первісним позовом порушеного права на захист якого подано позов та унеможливлює виконання відповідного рішення у вказаній частині. 
В свою чергу, від Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" через канцелярію Північного апеляційного господарського суду надійшли письмові заперечення проти клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго".про закриття провадження у справі. В обгрунтування заперечень проти заявленого клопотання Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" посилалось на те, що підстави для закриття провадження у справі в частині вимог за первісним позовом щодо стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат - відсутні, оскільки між сторонами існує спір щодо вказаних сум показників. До того ж, зміни  у відповідний Закон  України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»  внесено Законом України №1639-ІХ і набрали чинності 29.08.2021,  і ними передбачено три види врегулювання заборгованості: проведення взаєморозрахунків, реструктуризація заборгованості, списання неустойки (штрафів, пені) , інфляційних нарахувань, процентів річних. При цьому, для здійснення відповідного списання законом передбачено включення підприємства до відповідного реєстру (абз. 13 ч. 1 ст. 1, ст. 3, ст. 7 Закону  України №1730-УІІІ), і відповідач за первісним позовом не позбавлений реалізувати свої права, обумовлені вказаним законом, у встановленому порядку. з метою дотримання законодавчо визначеної процедури.  
В судовому засіданні 30.11.2021 присутні представники Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" надали свої пояснення щодо заявленого клопотання про закриття провадження, з посиланням на раніше викладені письмові позиції учасників спору щодо заявленого клопотання. 
Розглянувши заявлене клопотання Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про закриття провадження у справі № 910/3644/21 (з урахуванням відповідних доповнень щодо закриття провадження у справі в частині вимог за первісним позовом щодо стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат), суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заявлене клопотання задоволенню не підлягає з огляду на  наступне. 
П. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову. Предметом позову, як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
При цьому, господарський суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору (наприклад, сплата суми боргу, знищення спірного майна, скасування оспорюваного акта державного чи іншого органу тощо), якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Закриття провадження у справі на підставі зазначеної норми ГПК України можливе також у разі, коли предмет спору існував на момент виникнення останнього та припинив існування в процесі розгляду справи. Якщо ж він був відсутній і до порушення провадження у справі, то зазначена обставина зумовлює відмову в позові, а не закриття провадження у справі.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
З урахуванням вищенаведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що припис п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України містить умову, згідно якої провадження у справі припиняється, якщо відсутній предмет спору. 
При цьому,  предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, певне благо, відносно якого виник спір між позивачем та відповідачем. 
В свою чергу, учасниками спору не заперечувалось, що зміни  у відповідний Закон  України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»  внесено Законом України №1639-ІХ і набрали чинності 29.08.2021, а отже, на час ухвалення судом першої інстанції рішення у справі, відповідні положення вказаного закону не діяли. 
До того ж, зміни  у відповідний Закон  України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»  внесено Законом України №1639-ІХ і набрали чинності 29.08.2021,  і ними передбачено три види врегулювання заборгованості: проведення взаєморозрахунків, реструктуризація заборгованості, списання неустойки (штрафів, пені) , інфляційних нарахувань, процентів річних. При цьому, для здійснення відповідного списання законом передбачено включення підприємства до відповідного реєстру (абз. 13 ч. 1 ст. 1, ст. 3, ст. 7 Закону  України №1730-УІІІ), і відповідач за первісним позовом не позбавлений реалізувати свої права, обумовлені вказаним законом, у встановленому порядку. з метою дотримання законодавчо визначеної процедури.
Окрім того, п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України визначає, що провадження у справі закривається саме за відсутності предмету спору, а не внаслідок його припинення в силу норми матеріального права, як наголошує автор клопотання. Доводи заявника клопотання стосовно необхідності врахування відповідних законодавчих змін Законом України №1639-ІХ у  Закон  України №1730-УІІІ «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення»  стосуються виключно підстав обгрунтування заявленого клопотання про закриття провадження у справі в частині стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат, що не є підставою для закриття провадження у справі за наведених доводів та обгрунтувань. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що між сторонами спору існує предмет спору (об`єкт спірного правовідношення, певне благо, відносно якого виник спір між позивачем та відповідачем за первісним позовом: стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат, щодо якої позивач за первісним позовом вказує наявність у відповідача за первісним позовом  обов`язку по сплаті) і між ними існує неврегульоване питання, яке полягає у наявності або відсутності підстав для стягнення заявлених у первісному позові нарахувань, що виключає закриття провадження у справі в частині наведених показників. 
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції після висловлення думки всіх учасників справи, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 231 Господарського процесуального кодексу України ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача за первісним позовом про закриття провадження у справі в частині стягнення 111  348,85 грн. пені, 9  357,57 грн. 3% річних та 24  814,22 грн. інфляційних втрат, за наведених заявником клопотання доводів.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  в особі представника в судовому засіданні 30.11.2021: 
-  підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", просив скасувати рішення  суду першої інстанції  в частині відмови у стягненні зменшеного розміру пені;   
- у задоволенні апеляційної скарги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" - просив відмовити з огляду на її необґрунтованість. 
Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  в особі представника в судовому засіданні 30.11.2021: 
-  підтримав вимоги викладені у апеляційній скарзі Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго", просив скасувати рішення  суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та в частині задоволення вимог за первісним позовом, просив прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічний позов повністю.
          
          Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції,   12.10.2018 між НАК "Нафтогаз України" (постачальник за договором) та КП виконавчого органу Київради "Київтеплоенерго" (споживач) був укладений договір №2760/18-КП-41 постачання природного газу, відповідно до п.1.1 якого, постачальник зобов`язався поставити споживачеві у 2018 році природний газ, а споживач - оплатити його на умовах цього договору.
Природній газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями (п. 1.2 договору).
Згідно положень п.2.1 договору, постачальник передає споживачу з 01 жовтня 2018 по 17 жовтня 2018 (включно) природний газ орієнтовним обсягом до 3,322 тис. куб. метрів для СП "Київські теплові мережі" КП "Київтеплоенерго".
В подальшому вказаний обсяг та період постачання був неодноразово змінений додатковими угодами до договору.
Додатковою угодою № 4 від 28.11.2018 до договору, п.1-12 договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу  від 12.10.2018 викладено у новій редакції.
За умовами п.2.1 договору, в редакції додаткової угоди, постачальник передає споживачу для СП "Київські теплові мережі" "Київтеплоенерго" в період з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 (включно) замовлений споживачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 200,158 тис.куб.метрів, у тому числі із зазначенням обсягу по кожному місяцю.
Сторонами у п.2.2 договору узгоджено, що обсяги природного газу, які плануються поставити повністю забезпечують споживача природнім газом для потреб, зазначених у п. 1.2. Договору. Споживач самостійно визначає планові обсяги, і несе відповідальність за правильність їх визначення.
Перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватись за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди. Споживач зобов`язується самостійно контролювати обсяги використання природного газу і своєчасно обмежувати (припиняти) використання природного газу у разі перевищення замовлених обсягів або своєчасно надавати додаткові угоди на коригування замовлених обсягів за цим договором.
За умовами п.2.5 договору, допускається відхилення обсягу використання природного газу  від замовленого обсягу протягом відповідного розрахункового періоду в розмірі +- 5 відсотків (плюс/мінус п`ять відсотків) від зазначеного в пункті 2.1 обсягу без підписання додаткової угоди.
Згідно п.3.8 договору, приймання-передача газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Відповідно до п. 3.13 договору в редакції додаткової угоди №4, встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний обсяг використаного споживачем природного газу більше ніж на 5% відрізняється від замовленого обсягу газу на відповідний період, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки в порядку, визначеному п. 5.7. цього Договору. При цьому розмір збитків визначається таким чином:
3.13.1. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде менший від замовленого обсягу природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний (розрахунковий) період;
3.13.2. Якщо фактичний об`єм (обсяг) використання природного газу буде перевищувати замовлений обсяг природного газу, споживач зобов`язаний відшкодувати постачальнику збитки за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, який фактично розраховується за формулою: В = (Vф-Vп) х Ц х К, де Vф - об`єм (обсяг) природного газу, який фактично поставлений постачальником споживачу протягом розрахункового періоду за цим договором відповідно до акту приймання передачі природного газу; Vп - замовлений обсяг природного газу на розрахунковий період; Ц - ціна природного газу; К - коефіцієнт, який дорівнює 0,5.
У п. 5.7 договору визначено, що відшкодування постачальнику вартості збитків, розрахованих відповідно до умов пункту 3.13. цього договору, здійснюється наступним чином:
-          постачальник на підставі даних, зазначених в акті приймання-передачі (якщо споживач порушив п. 3.9. цього Договору та не надав акт приймання-передачі, використаного газу на відповідний період приймається 0 куб. м) та замовлення обсягів визначених п. 2.1. цього Договору, розраховує збитки відповідно до підпунктів 3.13.1 або 3.13.2 п. 3.1.3 Договору;
-          постачальник після 15 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, надає споживачу акт-претензію щодо відшкодування збитків та розрахунок збитків.
Споживач протягом 20 робочих днів з моменту отримання акт-претензії, зобов`язаний відшкодувати постачальнику вартість збитків на рахунок, визначений в акті претензії.
У разі, якщо протягом зазначеного періоду споживач не відшкодував (не повністю відшкодував) постачальнику збитки, споживач несе відповідальність перед постачальником на загальних умовах, визначених цим договором та чинним законодавством.
Вимоги позивача за первісним позовом мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язання з оплати отриманого природного газу по договору № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 за Актами приймання-передачі у період з жовтня 2018 по вересень 2019 включно, що стало підставою для нарахування позивачем до стягнення з відповідача інфляційних втрат, 3% річних на підставі ст 625 ЦК України та пені відповідно до п.7.2 договору. Крім того, посилаючись на перевищення та зменшення замовлених обсягів використання газу відповідачем, позивачем проведено розрахунок завданих збитків відповідно до умов договору у сумі 50 092,77 грн, які він просив стягнути з відповідача відповідно до п.3.13 та 5.7 договору в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги  за зустрічним позовом відповідач посилається на те, що пункти п. 3.13 та п. 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року не відповідають положенням чинного законодавства, у зв`язку із чим заявив вимоги про визнання їх недійсними.

          Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно із ст.269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.06.2021 у справі № 910/3644/21: 
- первісний позов задоволено частково: стягнуто з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код ЄДРПОУ 20077720) 55674 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 43 коп. пені (з посиланням на п. 7.2 договору та зменшення пені на 50%), 9   357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних та 24 814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних витрат (на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України), 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків (оскільки заявлені позивачем до стягнення збитки визначені пунктами договору №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018, які відповідають та регулюються Законом України "Про ринок природного газу" та Правилами постачання природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496), 2 934 (дві тисячі дев`ятсот тридцять чотири) грн. 20 коп. судового збору; 
- в решті первісного позову відмовлено у зв`язку із зменшенням розміру пені з тих підстав, що враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період, а також специфіку відносин, які існують на ринку постачання природного газу в Україні, обґрунтованим є зменшення розміру заявленої до стягнення пені на 50%, і таке зменшення суд першої інстанції вважав оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін; 
- у задоволенні зустрічного позові відмовлено у повному обсязі з тих підстав, що договір поставки природного газу в оспорюваних пунктах жодним чином не суперечить як положенням статті 203 ЦК України так і іншим вимогам чинного законодавства. 
Не погоджуючись з ухваленим рішенням в частині зменшення розміру пені та, як наслідок, відмови у стягненні 55  674,42 грн. пені, акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення у частині відмови у стягненні 55  674,42 грн. пені та прийняти нове, яким   задовольнити вимогу у цій частині повністю.   
Не погоджуючись з ухваленим рішенням в частині задоволених вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом,  Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати оскаржуване рішення у частині задоволених вимог за первісним позовом та в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог за первісним позовом та задовольнити зустрічний позов повністю.   
Таким чином, суд апеляційної інстанції, керуючись ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, здійснює розгляд справи на оскаржуване рішення суду першої інстанції в межах заявлених скаржниками вимог апеляційних скарг, а саме: щодо апеляційної скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - в межах відмови у стягнені пені на суму 55  674,42 грн., а апеляційної скарги Комунального підприємства  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"   - в частині задоволених вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову.  
Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд  дійшов наступних висновків. 
Враховуючи, що предметом первісних позовних вимог є у т.ч. вимога про стягнення з відповідача збитків за різницю між замовленим обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного відповідачем у березні, квітні та вересні 2019 природного газу за договором до погодженого сторонами в Актах приймання-передачі від 31.03.2019, 30.04.2019, 30.09.2019 на підставі п.3.13 та 5.7 договору, вимоги про визнання недійсними яких заявлено відповідачем у зустрічному позові, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для дослідження в першу чергу зустрічних позовних вимог та надання оцінки правомірності/неправомірності вказаних умов правочину, межах доводів апеляційної скарги Комунального підприємства  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго". 
Розглянувши вимоги Комунального підприємства  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  за зустрічним позовом, суд апеляційної інстанції встановив наступне. 
Стаття 203 Цивільного кодексу України  визначає  загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з частиною 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків. 
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України,  правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. В силу приписів  статті 204 Цивільного кодексу України правомірність правочину презюмується.
Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього  кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 7 статті 179 Господарського кодексу України передбачено, що господарські договори укладаються за правилами, встановленими Цивільним кодексом України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів.
Статтею 9 Цивільного кодексу України визначено, що положення цього кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання майнових відносин у сфері господарювання.
Відповідно до статті 12 Господарського кодексу України, держава для реалізації економічної політики, виконання цільових економічних та інших програм і програм економічного і соціального розвитку застосовує різноманітні засоби і механізми регулювання господарської діяльності. Умови, обсяги, сфери та порядок застосування окремих видів засобів державного регулювання господарської діяльності визначаються цим Кодексом, іншими законодавчими актами, а також програмами економічного і соціального розвитку. Встановлення та скасування пільг і переваг у господарській діяльності окремих категорій суб`єктів господарювання здійснюються відповідно до цього Кодексу та інших законів.
Як вбачається з преамбули Закону України "Про ринок природного газу", цей Закон визначає правові засади функціонування ринку природного газу України, заснованого на принципах вільної конкуренції, належного захисту прав споживачів та безпеки постачання природного газу, а також здатного до інтеграції з ринками природного газу держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у тому числі шляхом створення регіональних ринків природного газу.
Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу", державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.
Пунктом 17 частини 3 статті 4 Закону України "Про ринок природного газу" визначено, що до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить затвердження правил постачання природного газу.
Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг затверджено Правила постачання природного газу (постанова від 30.09.2015 № 2496).
Пунктом 1 Розділу 6 Правил постачання природного газу (в редакції станом на день укладання договору), визначено порядок та випадки відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, а саме:
1) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період;
2) якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу його постачальником буде перевищувати підтверджений обсяг природного газу на цей період, постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків за перевищення об`єму (обсягу) природного газу, що розраховується за формулою. 
Таким чином, до правовідносин, які склалися під час укладання спірного договору в частині відшкодування збитків зазначених в п. 3.13. та 5.7 договору застосовуються норми спеціального законодавства в галузі постачання природного газу, яким визначено порядок відшкодування збитків.
Відповідно пункту 5. ст. 12 Закону України "Про ринок природного газу" договір постачання повинен містити такі істотні умови:
1) обов`язок постачальника забезпечити споживача всією необхідною інформацією про загальні умови постачання (у тому числі ціни), права та обов`язки постачальника та споживача, зазначення актів законодавства, якими регулюються відносини між постачальником і споживачем, наявні способи досудового вирішення спорів з таким постачальником шляхом її розміщення на офіційному веб-сайті постачальника;
2) обов`язок постачальника забезпечити споживача інформацією про обсяги та інші показники споживання природного газу таким споживачем на безоплатній основі;
3) обов`язок постачальника повідомити споживачу про намір внесення змін до договору постачання природного газу в частині умов постачання до початку дії таких змін та гарантування права споживача на дострокове розірвання договору постачання, якщо нові умови постачання є для нього неприйнятними;
4) обов`язок постачальника забезпечити споживачу вибір способу оплати з метою уникнення дискримінації;
5) обов`язок постачальника забезпечити споживача прозорими, простими та доступними способами досудового вирішення спорів з таким постачальником;
6) порядок відшкодування та визначення розміру збитків, завданих внаслідок порушення договору постачання.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що договір №2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018, в тому числі в частині п. 3.13 п. 5.7 договору, відповідає вимогам Закону України "Про ринок природного газу" та Правилам постачання природного газу, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496, у зв`язку з чим обумовлені ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України підстави для визнання його недійсним за наведених скаржником обставин - відсутні і за наслідками апеляційного розгляду справи судом апеляційної інстанції не встановлені, у зв`язку з чим вимоги позивача за зустрічним позовом задоволенню не підлягають та обгрунтовано відхилені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції. 
Крім того, посилання Комунального підприємства  виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  в обгрунтування підстав недійсності оспорюваних пунктів договору на приписи ст. ст. 10, 11 Закону України «Про ціни та ціноутворення»  - судом апеляційної інстанції відхиляються як необґрунтовані та безпідставні, оскільки вказані приписи закону регулюють запровадження державних регульованих цін та використання вільних цін, і відповідно, їх застосування їх у правовідносинах між певними суб`єктами ринку, і що не є підставою для трактування заявлених до стягнення показників позивачем за первісним позовом, як збільшення ціни, адже визначення правової природи заявлених до стягнення показників відбувається саме судом за наслідками розгляду справи по суті. 
Посилання скаржника в апеляційної скарзі на постанову Верховного Суду від 21.04.2021 у справі № 552/6997/19 - є нерелевантними спірним правовідносинам у даній справі, оскільки у вказаній постанові предметом розгляду були правовідносини щодо договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, визнання незаконним припинення договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру, визнання договору купівлі-продажу майнових прав дійсним, визнання права власності на майнові права. Також, постановою Верховного Суду від 25.03.2021 у справі № 910/4608/20 відповідну справу було скеровано на новий розгляд з відповідними вказівками, а стосовно справи № 904/1917/21, то у вказаній справі рішення ухвалено судом першої і інстанції і станом на момент розгляду справи № 910/3644/21, справа № 904/1917/21 перебувала в суді апеляційної інстанції на апеляційному розгляді, у зв`язку з чим посилання позивача за зустрічним позовом на вказані судові акти - судом апеляційної інстанції відхиляються в контексті спірних правовідносин у даній справі за зустрічним позовом.
В свою чергу,  посилаючись на обставини споживання відповідачем за первісним позовом  газу не в узгоджених договором обсягах позивач за первісним позовом просив стягнути з відповідача за первісним позовом загалом 50 092,77 грн. збитків, провівши їх розрахунок відповідно до умов п.3.13 та 5.7 договору.
При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача за первісним позовом у цій частині посилався на те, що заперечення відповідача щодо недоведеності відповідачем збитків у відповідності до ст.ст. 22, 623 ЦК України та ст.ст. 224, 225 ГК України не приймаються судом до уваги. Оскільки правова природа заявлених збитків позивачем носить інший правовий характер визначений договором, Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 № 2496.
В свою чергу, суд апеляційної інстанції, розглянувши вимоги позивача за первісним позовом щодо стягнення з відповідача за первісним позовом 50 092,77 грн. збитків, дійшов  наступних висновків. 
В обгрунтування вказаної вище вимоги позивач за первісним позовом зазначав, що: 
- відповідно до п. 2.1 договору (в редакції додаткової угоди №4 від 28.11.2018), сторони домовились, що позивач передає відповідачу у березні 2019 року замовлений відповідачем обсяг (об`єм) природного газу в кількості 33,000 тис.куб.м., у квітні 2019 року 5,00 тис. куб. м.; 
- умовами п.2.1 додаткової угоди № 17 від 30.09.2019 до договору узгоджено, що позивач передає відповідачу у вересні 2019  року 1,900 тис. куб. м.; 
- за актом приймання-передачі природного газу підписаного сторонами від 31.03.2019 відповідачем було використано 36,492 тис. куб. м., тобто в обсязі більшому на 3,49200 тис.куб.м., ніж було узгоджено сторонами у п.2.1 договору; 
- 16.05.2019 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом акт-претензію про сплату збитків в розмірі 13 064,64 грн., за різницю між замовленим у березні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу; 
- за Актом приймання-передачі від 30.04.2019 сторони визначили, що розмір фактично переданого газу в квітні становить 14,892 тис.куб.м., тобто відповідач фактично знову спожив природний газ в обсязі, більшому на 9,89200 тис куб.м., ніж було узгоджено сторонами; 
- 11.06.2019 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом акт-претензію про сплату збитків в розмірі 37 008,99 грн., за різницю між замовленим у квітні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу; 
- Актом приймання-передачі від 30.09.2019 сторони визначили, що розмір фактично переданого газу у вересні становить 1,76982 тис.куб.м., споживання природного газу здійснено відповідачем в меншому обсязі на 0,13018 тис куб м, ніж було узгоджено сторонами; 
- 28.11.2019 позивач за первісним позовом направив відповідачу за первісним позовом акт-претензію про сплату збитків в розмірі 19,14 грн., за різницю між замовленим у вересні 2019 року обсягом природного газу та фактичним обсягом використаного газу; 
- враховуючи перевищення/зменшення замовлених обсягів використання газу відповідачем, позивачем за первісним позовом було проведено розрахунок завданих збитків відповідно до умов п.3.13 та 5.7 договору, на  загальну суму 50 092,77 грн.
Приписами статей 224, 225 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено.
Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
До складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною.
При визначенні розміру збитків, якщо інше не передбачено законом або договором, враховуються ціни, що існували за місцем виконання зобов`язання на день задоволення боржником у добровільному порядку вимоги сторони, яка зазнала збитків, а у разі якщо вимогу не задоволено у добровільному порядку, - на день подання до суду відповідного позову про стягнення збитків.
Зазначені вище норми кореспондують з частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України, згідно з якою збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), а також доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Отже, підставою для настання господарсько-правової відповідальності, передбаченої вищевказаними нормами законодавства, є правопорушення, що включає в себе певні елементи: збитки, протиправність поведінки особи, яка заподіяла збитки та причинний зв`язок між ними, а також вина.
Так, протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). 
Протиправною поведінка вважається тоді, коли суб`єкт права свідомо порушує норму права. Необхідною ознакою протиправності є нормативність, тобто закріплення моделі поведінки нормою права.
Встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоду, та збитками потерпілої сторони є важливим елементом доказування наявності реальних збитків, а тому важливим є встановлення, що протиправна дія чи бездіяльність особи є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. 
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Поряд з цим саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. 
Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відсутність хоча б одного елемента складу правопорушення, за загальним правилом, виключає настання відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Отже, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів, як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати.
Відшкодуванню підлягають збитки, що стали безпосереднім і невідворотним наслідком порушення боржником зобов`язання чи завдання шкоди за наявності усіх чотирьох елементів складу правопорушення. 
Збитки ж, настання яких можливо було уникнути, які не мають прямого причинно-наслідкового зв`язку, є опосередкованими та відшкодуванню не підлягають.
Згідно пункту 5 розділу І, пунктів 1-3 розділу VI Правил постачання природного газу, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496, в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин, підтверджений обсяг природного газу - плановий об`єм (обсяг) природного газу, обумовлений договором постачання природного газу між споживачем та постачальником на відповідний розрахунковий період, який має бути поставлений споживачу відповідно до умов цього договору.
Розрахунковий період - газова доба та/або газовий місяць, визначені Кодексом газотранспортної системи на ринку природного газу, щодо якої (якого) між споживачем та його постачальником визначаються певні обсяги відбору/споживання природного газу та здійснюються відповідні розрахунки.
Відшкодування збитків споживачем, що не є побутовим, постачальнику здійснюється таким чином та в таких випадках, зокрема якщо за підсумками розрахункового періоду фактичний об`єм (обсяг) споживання природного газу, що закуплений постачальником за договором постачання природного газу, буде менший від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідав замовленому споживачем), постачальник має право вимагати від споживача відшкодування збитків у розмірі не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період.
У договорі постачання між постачальником та споживачем, що не є побутовим, може встановлюватись допустима величина відхилення від підтверджених обсягів природного газу, в межах якої не здійснюються заходи, визначені пунктом 1 цього розділу.
За результатами виявлених порушень представником постачальника складається акт-претензія, який оформлюється з урахуванням таких вимог, зокрема форма акта-претензії є довільною.
Акт-претензія, у якому зазначаються підстави та розмір нарахованих збитків, складається в двох примірниках, один з яких надсилається (надається) споживачу (з позначкою про вручення), а споживач зобов`язаний протягом двадцяти робочих днів з моменту його отримання відшкодувати постачальнику завдані збитки або написати мотивовану відмову від їх повного або часткового відшкодування.
У випадку нереагування у встановлений строк на акт-претензію або невідшкодування завданих збитків постачальник має право звернутись до суду.
Водночас згідно пп. 2.2., 2.4., підп. 4, 8 п. 6.2. договору в редакції додаткової угоди №4 від 26.11.2018, сторони погоди відповідно, що:
- споживач самостійно визначає обсяги, визначені у п. 2.1.цього договору, і несе відповідальність за правильність їх визначення;
- перегляд та коригування замовлених споживачем обсягів природного газу за цим договором може відбуватися за ініціативою споживача шляхом підписання додаткової угоди, в тому числі протягом відповідного розрахункового періоду (в даному випадку й надалі по тексту договору - газовий місяць в значенні Кодексу ГТС). Для цього споживач зобов`язаний надати постачальнику не пізніше ніж за три робочих дні до кінця місяця постачання газу два екземпляри належним чином оформленої додаткової угоди;
- споживач зобов`язаний: самостійно контролювати власне використання природного газу за цим договором і не допускати відхилення фактичних обсягів використання газу більше ніж на 5% від замовлених без їх коригування шляхом підписання додаткової угоди; відшкодувати постачальнику збитки, розраховані відповідно до п. 3.13. цього договору.
Поряд з тим, суд апеляційної інстанції наголошує, що пославшись на умови договору та пункт 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу, і здійснивши розрахунок збитків за березень 2019, квітень 2019 та вересень 2019 року, виходячи з вартості перевикористаних (у березні 2019 та квітні 2019 року) та недовикористаних (у вересні 2019 року) обсягів газу у відповідні місяці та подвійної облікової ставки НБУ у спірний період, позивачем за первісним позовом не надано суду першої інстанції, як не надано і суду апеляційної інстанції станом на момент розгляду справи, належних і допустимих доказів на підтвердження обставин понесення ним збитків (реальних чи упущеної вигоди) та наявності причинно-наслідкового зв`язку між цими збитками та перевищенням споживання  у березні 2019 та квітні 2019 року, а також недовикористання погоджених обсягів газу у вересні 2019 року. 
Крім того, судом  суд апеляційної інстанції враховує, що закріплення Правилами постачання природного газу та умовами договору права постачальника вимагати від споживача відшкодування збитків за недовикористання замовленого об`єму природного газу - не звільняє позивача за первісним позовом  від тягаря доказування понесених збитків, передбаченого Цивільним і Господарським кодексами України. Наведена правова позиція узгоджується також з висновками Верховного Суду у постановах від 21.09.2021 у справі № 904/6992/20, від 25.08.2021 у справі № 911/3215/20.
При цьому, підпункт 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу передбачає відповідні право постачальника та можливість відшкодування збитків споживачем, попри те наявність такого права не вказує на автоматичне і безумовне стягнення суми збитків і вказаною нормою передбачено лише максимально допустимий до стягнення розмір збитків - не більше подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період, що не є тотожним поняттю збитків в цілому як таких, що виражені у зроблених особою витратах, у втраті або пошкодженні майна особи, у втраті доходів, які особа повинна була отримати.
Отже, позивачем за первісним позовом доказово в розумінні приписів ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України не підтверджено та не вказано, у чому полягають відповідні збитки - у його витратах, у втраті майна чи у втраті доходів, які позивач повинен був отримати, та відповідного прямого зв`язку між такими витратами/втратами та недовикористанням/перевикористанням відповідачем за первісним позовом обсягів газу.
Крім того здійснений позивачем за первісним позовом  розрахунок збитків у формі нарахування подвійної облікової ставки НБУ на вартість недовикористаного/перевикористаного обсягу газу за кожний день протягом місяця, що є розрахунковим періодом, - не відповідає передбаченому підпунктом 1 пункту 1 розділу VI Правил постачання природного газу алгоритму визначення максимально допустимого до стягнення розміру збитків, який визначається як одноразовий добуток показника подвійної облікової ставки Національного банку України та вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період. При цьому, позивачем за первісним позовом  жодним чином не обгрунтовано максимальне застосування показника формули відповідної максимальної подвійної облікової ставки Національного банку України. 
Враховуючи вказане вище, доводи позивача за первісним позовом щодо понесення ним збитків у заявленому до стягнення розмірі та наявності причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою відповідача за первісним позовом та відповідними збитками -  доказово необґрунтованими в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України, і задоволенню не підлягають. .
За таких обставин, враховуючи доказову необґрунтованість та недоведеність наявності у сукупності всіх елементів складу правопорушення, яке тягне за собою відповідальність у вигляді відшкодування збитків, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду справи в межах доводів апеляційної скарги відповідача за первісним позовом, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача за первісним позовом  про стягнення з відповідача за первісним позовом  50  092,77 грн. збитків. 
При цьому, посилання відповідача за первісним позовом на постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2018 № 750/8676/15-ц є не релевантною по відношенню до спірних правовідносин, оскільки у вказаній постанові Велика Палата висловила правову позицію стосовно трактування підстав для стягнення упущеної вигоди у вигляді курсової різниці у справі за позовом банку до позичальників за кредитним договором, а у справах № 920/715/17 та № 925/1196/18 спір стосувався стягнення з Держави упущеної вигоди внаслідок дій державного органу і, відповідно, застосування ст. ст. 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України, як спеціальних статей для відповідальності державних органів у завданні збитків. 
Окрім того, за первісним позовом позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 24 814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9357,57 грн, пені у сумі 111 348,85 грн  за неналежне виконання грошового зобов`язання за договором № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 щодо своєчасної оплати за природній газ, отриманих відповідачем за період з жовтня 2018 по вересень 2019 та несплати збитків за різницю між замовленим та спожитим обсягом газу у березні-квітні, вересні 2019.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що внаслідок укладення договору постачання природного газу між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Частина 1 статті 193 Господарського кодексу України встановлює, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться і до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Частиною 2 статті 193 Господарського кодексу України визначено, що кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За приписами ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Умовою виконання зобов`язання - є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Згідно зі ст. 655, ч. 1 ст. 692 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання умов укладеного між сторонами договору № 2760/18-КП-41 постачання природного газу від 12.10.2018 з урахуванням змін, внесених додатковими угодами, позивач передав відповідачу природний газ на загальну суму 1  657 579,70 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу: від 31.10.2018 (обсяг 1,185 тис. куб. м); від 30.11.2018 (обсяг 27,643 тис. куб. м); від 31.12.2018 (обсяг 44,134 тис. куб. м); від 31.01.2019 (обсяг 48,043 тис. куб. м); від 28.02.2019 (обсяг 38,837 тис. куб. м) від 31.03.2019 (обсяг 36,492 тис. куб. м); від 30.04.2019 (обсяг 14,892 тис. куб. м); від 31.05.2019 (обсяг 4,329 тис. куб. м); від 30.06.2019 (обсяг 2,345 тис. куб. м); від 31.07.2019 (обсяг 1,17415 тис. куб. м); від 31.08.2019 (обсяг 1,67423 тис. куб. м); від 30.09.2019 (обсяг 1,76982 тис. куб. м). Вказані Акти підписані  та скріплені печатками обох сторін без зауважень.
Відповідно до пункту 5.1 договору визначено, що оплата за газ здійснюється відповідачем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки природного газу.
Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу.
Матеріалами справи підтверджується та відповідачем за первісним позовом не спростовано, що в порушення умов договору відповідач здійснив оплату за отриманий природний газ за вказаними актами за зобов`язаннями з листопада 2018 по вересень 2019 з простроченням платежів. 
За прострочення виконання зобов`язання позивачем нараховано до стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 24    814,22 грн, трьох процентів річних у сумі 9    357,57 грн та пені у сумі 111    348,22 грн.
Відповідно зі ст.ст.    610,    611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 546 Цивільного кодексу України    передбачено, що виконання зобов`язань може забезпечуватись згідно з договором неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі неналежного виконання зобов`язань.
Відповідно до частин 1, 3    статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно частини 2    статті 551 Цивільного кодексу України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 7.2 договору визначено, що у разі прострочення відповідачем оплати згідно п. 5.1, 5.6 договору, відповідач зобов`язується сплатити позивачу, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Частиною 2 ст. 625 Цивільного кодексу України  визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитору зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Доводи відповідача за первісним позовом про те, що він не міг впливати на порядок оплати поставленого позивачем за первісним позовом природного газу, в т.ч. враховуючи алгоритм розподілу коштів, що виключає застосування до нього відповідальності за порушення грошових зобов`язань, обумовленої договором та законом (щодо підстав для стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат), судом апеляційної інстанції відхиляється, оскільки аналіз приписів статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання" в сукупності з положеннями Порядку №217, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №217 від 18.06.2014 на виконання статті 19-1 цього Закону, дозволяє дійти висновку, що Порядком №217 визначено спеціальний механізм проведення розрахунків із гарантованим постачальником природного газу, який усуває теплопостачальні організації від розподілу коштів, сплачених споживачами за спожиту теплову енергію, вироблену із ресурсу (природного газу), поставленого гарантованим постачальником. Водночас, положення Порядку №217 не обмежують теплопостачальні організації у можливості виконати свої договірні зобов`язання з оплати за отриманий природний газ за договорами постачання, укладеними з гарантованими постачальниками природного газу, шляхом перерахування на такий спеціальний рахунок власних коштів, отриманих від господарської діяльності. Визначений Порядком №217 (пункти 8, 9, 13, 14) алгоритм розподілу уповноваженим банком коштів споживачів, які надходять на поточні рахунки зі спеціальним режимом використання як оплата вартості теплової енергії та/або наданих комунальних послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, не ставить повноту та своєчасність виконання теплопостачальними організаціями договірних обов`язків з оплати отриманого природного газу для виробництва теплової енергії для потреб населення на користь гарантованого постачальника у залежність від оплати теплової енергії безпосередніми споживачами; не скасовує та не обмежує відповідальність теплопостачальної організації перед постачальником природного газу за невиконання чи неналежне виконання обов`язків з оплати за спожитий газ та не змінює строків здійснення розрахунків за договорами, укладеними між теплопостачальними організаціями та гарантованими постачальниками природного газу. Отже, положення Порядку №217 не змінюють порядку розрахунків теплопостачальної організації та гарантованого постачальника газу за договором постачання природного газу, не позбавляють теплопостачальну організацію, як споживача природного газу, можливості впливати на їх своєчасність і не виключають застосування до відповідача-споживача відповідальності, передбаченої умовами договору у вигляді пені за прострочення оплати вартості отриманого природного газу (пункт 8.2. договору), а також відповідальності за прострочення грошового зобов`язання у порядку частини другої статті 625 ЦК України у вигляді сплати 3% річних та інфляційних втрат. Такий порядок застосування відповідальності за порушення договірних зобов`язань до теплопостачальної організації, як суб`єкта господарювання у сфері теплопостачання, узгоджується з положеннями статей 78, 265 ГК України щодо здійснення відповідачем, як комунальним унітарним підприємством, господарської діяльності з виробництва теплової енергії із залученням на підставі договору поставки, укладеного з позивачем, як гарантованим постачальником, природного газу як енергоресурсу, з якого виготовляється теплова енергія, із зобов`язаннями щодо оплати вартості поставленого товару (газу), яке має бути виконано у строки, погоджені сторонами у договорі поставки природного газу, незалежно від обставин несвоєчасного виконання кінцевими споживачами зобов`язань щодо оплати вартості спожитої теплової енергії, поставленої відповідачем на підставі договорів постачання теплової енергії. Відповідач у силу статті 42 ГК України під час здійснення господарської діяльності несе підприємницький ризик, у тому числі щодо несвоєчасності розрахунків із ним його контрагентами (споживачами теплової енергії, виробленої з ресурсу позивача).
Наведена позиція викладена зокрема у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 16.10.2020 у справі № 903/918/19, у зв`язку з чим посилання відповідача за первісним позовом у апеляційній скарзі на судову практику суду касаційної інстанції, яка існувала до наведеної постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду, - не приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок заявлених вимог, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом щодо стягнення з відповідача а первісним позовом на користь позивача за первісним позовом інфляційних втрат у сумі 24  814,22 грн.,  трьох процентів річних у сумі 9  357,57 грн, 111 348,85 грн пені - є обґрунтованими, законними, документально підтвердженими. При цьому, перевіривши наданий позивачем за первісним позовом розрахунок вказаних показників щодо сум, строків (зокрема, пені згідно ч. 6  ст. 232 Господарського кодексу України та з урахуванням діючих облікових ставок у зазначені нижче періоди) і ставок нарахувань, суд апеляційної інстанції погоджується з вказаним розрахунком, виходячи з наступних показників, які підтвердження наявними у справі доказами: 
- інфляційних втрат загалом на суму 24  814,22 грн. (7  032,62 грн. (за зобов`язаннями листопада 2018 року за актом від 30.11.2018 на суму 206  841,84 грн. за період прострочення з 01.01.2019 по 31.05.2019) + 7  925,70 грн. (за зобов`язаннями грудня 2018 року за актом від 31.12.2018 на суму 330  237,60 грн. за період прострочення з 01.02.2019 по 31.05.2019) + 6  862,61 грн. (за зобов`язаннями січня 2019 року за актом від 31.01.2019 на суму 359  487,13 грн. за період прострочення з 01.03.2019 по 31.05.2019) + 2  906,02 грн. (за зобов`язаннями лютого 2019 року за актом від 28.02.2019 на суму 290  602,20 грн. за період прострочення з 01.04.2019 по 31.05.2019) + 77,39 грн. (за зобов`язаннями серпня 2019 року за актом від 31.08.2019 на суму 9  665,12 грн. за період прострочення з 01.10.2019 по 31.12.2019) + 9,88 грн. (за зобов`язаннями вересня 2019 року за актом від 30.09.2019 на суму 9  877,36 грн. за період прострочення з 01.11.2019 по 31.12.2019)); 
- 3% річних загалом на суму 9  357,57 грн. (2  363,09 грн. (за зобов`язаннями листопада 2018 року за актом від 30.11.2018 на суму 206  841,84 грн. за період прострочення з 27.12.2018 по 14.05.2019) +  2  958,56 грн. (за зобов`язаннями грудня 2018 року за актом від 31.12.2018 на суму 330  237,60 грн. за період прострочення з 26.01.2019 по 14.05.2019) + 2  304,66 грн. (за зобов`язаннями січня 2019 року за актом від 31.01.2019 на суму 359  487,13 грн. за період прострочення з 26.02.2019 по 14.05.2019) + 1  194,26 грн. (за зобов`язаннями лютого 2019 року за актом від 28.02.2019 на суму 290  602,20 грн. за період прострочення з 26.03.2019 по 14.05.2019) + 426,42 грн. (за зобов`язаннями березня 2019 року за актом від 31.03.2019 на суму 273  055,48 грн. за період прострочення з 26.04.2019 по 14.05.2019) + 66,74 грн. (за зобов`язаннями серпня 2019 року за актом від 31.08.2019 на суму 9  665,12 грн. за період прострочення з 26.09.2019 по 18.12.2019) + 43,84 грн. (за зобов`язаннями вересня 2019 року за актом від 30.09.2019 на суму 9  877,36 грн. за період прострочення з 26.10.2019 по 18.12.2019)); 
- пені загалом на суму 111  348,85 грн. (28  249,50 грн (за зобов`язаннями листопада  2018 року за актом від 30.11.2018 на суму 206  841,84 грн. за період прострочення з 27.12.2018 по 14.05.2019, загалом 139 днів прострочення) + 35  330,90 грн. (за зобов`язаннями грудня 2018 року за актом від 31.12.2018 на суму 330  237,60 грн. за період прострочення з 26.01.2019 по 14.05.2019, загалом 109 днів прострочення) + 27  468,76 грн. (за зобов`язаннями січня 2019 року за актом від 31.01.2019 на суму 359  487,13 грн. за період прострочення з 26.02.2019 по 14.05.2019, загалом 78 днів прострочення) + 14  179,79 грн. (за зобов`язаннями лютого 2019 року за актом від 28.02.2019 на суму 290  602,20 грн. за період прострочення з 26.03.2019 по 14.05.2019, загалом 50 днів прострочення) + 4  974,85 грн. (за зобов`язаннями березня 2019 року за актом від 31.03.2019 на суму 273  055,48 грн. за період прострочення з 26.04.2019 по 14.05.2019, загалом 19 днів прострочення) + 698,54 грн. (за зобов`язаннями серпня 2019 року за актом від 31.08.2019 на суму 9  665,12 грн. за період прострочення з 26.09.2019 по 18.12.2019, загалом 84 дні) + 446,51 грн. (за зобов`язаннями вересня 2019 року за актом від 30.09.2019 на суму 9  877,36 грн. за період прострочення з 26.10.2019 по 18.12.2019, загалом 54 дні прострочення)). 
Стосовно вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідача за первісним позовом загалом 111  348,85 грн. пені та присудження до стягнення судом першої інстанції 55674 (п`ятдесят п`ять тисяч шістсот сімдесят чотири) грн. 43 коп. пені (з посиланням на п. 7.2 договору та зменшення пені на 50%), суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення штрафних санкцій на підставі ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України , присудивши до стягнення 55  674,43 гривень пені, з урахуванням скрутного фінансового становища підприємства, відмовивши у стягненні решти вимог у цій частині щодо стягнення 55  674,43 гривень пені, з чим не погоджується скаржник (позивач за первісним позовом) у апеляційній скарзі. 
Суд апеляційної інстанції дослідивши наявні матеріали справи та доводи учасників справи в цій частині, не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України в контексті спірних правовідносин, вважає висновки суду першої інстанції у наведеній частині щодо зменшення розміру пені- помилковими, з огляду на наступне. 
Приписами статей ст. 173, 175 Господарського кодексу України унормовано, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Так, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" вказувало про те, що під час розгляду клопотання про зменшення розміру штрафних та фінансових санкцій підприємство посилалося, а суд фактично встановив ряд обставин, які дали йому грунтовні підстави для його задоволення, а саме: відсутність вини у простроченні розрахунків за природній газ, оскільки Відповідач не може впливати на своєчасність розрахунків за природній газ, так як Відповідач проводив розрахунки з Позивачем за встановленим державою алгоритмом (Постанова КМУ №217);  відсутня заборгованість відповідача перед Позивачем на час звернення з позовом; заборона нарахування та стягнення неустойки із споживачів Відповідача за несвоєчасне здійснення оплати комунальних послуг за час запровадження обмежувальних заходів в період розповсюдження коронавірусної хвороби; наявність значної заборгованості споживачів за комунальні послуги 4,7 млрд грн; отримання відповідачем збитку у 2018 році у сумі понад 1,4 млрд грн, у 2019 - 1,1 млрд грн, що підтверджується звітами про фінансові результати діяльності; збитковість тарифування у сфері теплопостачання, що підтверджується Урядом України у абз. 10 розділу І Меморандуму про взаєморозуміння щодо врегулювання проблемних питань у сфері централізованого постачання теплової енергії та постачання гарячої води, укладеним 9 лютого 2021 року між Кабінетом Міністрів України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, НАК «Нафтогаз України» Всеукраїнською асоціацією органів місцевого самоврядування «Асоціація міст України»; законодавча неможливість стягнення заборгованості з основного боржника відповідача - ПАТ «Енергоринок»; відсутність джерел погашення штрафних санкцій. 
Частиною 1 ст. 230 Господарського кодексу України встановлено, що у разі порушення учасником господарських відносин правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання, він зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, пеня, штраф).
Пунктом 7.2. договору визначено, що у разі прострочення споживачем оплати згідно з пунктом 5.1., 5.6. цього договору, він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Враховуючи вказані вище договірні умови та законодавчі приписи, суд апеляційної  інстанції дійшов висновку про обгрунтованість вимоги позивача про стягнення з відповідача 111  348,85 грн пені, а клопотання відповідача про зменшення розміру пені на 50% підлягає відхиленню з огляду на наступне.  
Відповідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Водночас, частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Так, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Аналіз зазначених норм права дозволяє дійти висновку, що право суду зменшити заявлені до стягнення суми штрафних санкцій пов`язане з наявністю виняткових обставин, встановлення яких вимагає надання оцінки поданим учасниками справи доказам та обставинам, якими учасники справи обґрунтовують наявність підстав для зменшення штрафних санкцій, так і заперечення інших учасників щодо такого зменшення. Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Отже, питання про зменшення розміру штрафних санкцій суд вирішує на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Однак, як  встановлено судом апеляційної інстанції,  відповідачем за первісним позовом не надано суду належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України в підтвердження існування саме виняткових обставин, за наявності яких можливе зменшення розміру пені, тоді як посилання відповідача за первісним позовом на високий ступінь виконання зобов`язання, заборгованість споживачів перед відповідачем за первісним позовом, збитковість тарифоутворення, реформування на ринку електричної енергії , відсутність інших джерел погашення штрафних санкцій, не свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від відповідальності за порушення грошового зобов`язання.
Надані ж відповідачем за первісним позовом копії  звітів про фінансовий стан за 1 квартал 2021 року та звіту про фінансові результати (звітів про сукупний дохід) за 2019 рік не свідчать про наявність виключної обставини для застосування норм закону щодо зменшення розміру неустойки, а також звіт за 2019 рік містить відомості про наявність оподатковуваного прибутку за 2019 рік.
При цьому, суд апеляційної інстанції також враховує, що ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
З огляду на вказане вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру пені, у зв`язку з чим відповідне клопотання відповідача задоволенню не підлягає, а з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягає стягненню загалом  111 348 грн. 85 коп. пені. 
При цьому, господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.  Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (п. 8.32, 8.33 постанови Великої Палати від 18.03.2020 усправі № 902/417/18).
Суд апеляційної інстанції, за наслідками апеляційного розгляду справи, дійшов висновку, що з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають стягненню 111 348 (сто одиннадцять тисяч триста сорок вісім) грн. 85 коп. пені, 9   357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних, 24    814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних, 2 182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) грн. 81 коп. судового збору, а в частині  позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків - слід відмовити, чим дотримано розумний баланс між інтересами боржника та кредитора в контексті спірних правовідносин.  
Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, і за наслідками розгляду справи та перевірки наявних у справі доказів в сукупності,   суд апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, з урахуванням меж апеляційного оскарження за апеляційними скаргами Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (в оскаржуваній частині щодо зменшення на 50% розміру заявленої до стягнення пені) та Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  (в оскаржуваній частині часткового задоволення вимог за первісним позовом та відмови у задоволенні зустрічного позову),  дійшов висновку, що: з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягають стягненню  111 348 (сто одиннадцять тисяч триста сорок вісім) грн. 85 коп. пені, 9   357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних, 24    814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних, 2 182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) грн. 81 коп. судового збору, а в частині  позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків - слід відмовити. У задоволенні зустрічного позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"   про визнання недійсними пунктів п. 3.13 та п. 5.7 укладеного між сторонами договору постачання природного газу № 2760/18-КП-41 від 12.10.2018 в редакції додаткової угоди № 4 від 28.11.2018 року обгрунтовано відмовлено судом першої інстанції, з чим суд апеляційної інстанції погоджується.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що  учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею  86  Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.  Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.  Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що доводи, викладені Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині (щодо зменшення пені на 50 %, внаслідок чого відмовлено у стягненні  55  674,43 гривень пені) ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи (стосовно відсутності виняткових обставин для зменшення пені), за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими (зокрема, щодо обставин збитковості відповідача, без підтвердження вказаної обставини належними доказами, впливу на виконання його зобов`язань карантинних обмежень, за відсутності у матеріалах справи таких належних доказів), висновки суду першої інстанції у цій часині не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення в оскаржуваній позивачем за первісним позовом частині судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України та ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, ст. 549 Цивільного кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення в оскаржуваній частині підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення  про задоволення позовних вимог про стягнення з  відповідача на користь позивача 111  348,85 гривень пені, тобто з присудженням до стягнення вказаного показника у повному обсязі. 
Також, Північний апеляційний господарський суд визнає, що  доводи, викладені Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку в межах доводів апеляційної скарги щодо вимог про стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків і в цій частині рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено при нез`ясуванні обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, висновки суду першої інстанції у цій часині не відповідають встановленим обставинам справи, а також при ухваленні рішення в цій частині судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права (ст. ст. 224, 225 Господарського кодексу України) та порушення норм процесуального права (ст. ст. 76-79 Господарського процесуального кодексу України), у зв`язку з чим на підставі п. 1-4  ч. 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України рішення в наведеній оскаржуваній частині (щодо стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків) підлягає скасуванню в апеляційному порядку  з прийняттям  нового рішення про відмову у задоволенні вимог позивача за первісним позовом у наведеній частині. 
В решті доводи,  викладені Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 (в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом та задоволення вимог за первісним позовом щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних), не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в рішенні у оскаржуваних скаржником частинах, рішення суду першої інстанції у оскаржуваних скаржником частинах ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у  зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні вимог за зустрічним позовом та задоволення вимог за первісним позовом щодо стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних, за наведених скаржником  доводів апеляційної скарги. 
Також, дія   рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 підлягає поновленню у чинній (не скасованій) частині. 

   Розподіл судових витрат
Пунктом 2 ч. 1 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено, що у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі п. 2 ч. 1, ч. 14  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції здійснює розподіл судових витрат пропорційно розміру задоволених вимог за позовом та апеляційною скаргою, у зв`язку з чим: 
- з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3  405 (три чотириста п`ять) грн. 00 коп. 
- з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"   на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  підлягає стягненню 1  127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 09 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги. 

. 
Керуючись ст.ст. 129,240, 269, 270, 273, 275, 276, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

                                                  ПОСТАНОВИВ:
          
1. Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 (в оскаржуваній частині) - задовольнити.
2. Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"  на рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 (в оскаржуваній частині) - задовольнити частково. 
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21: 
-  в частині відмови в задоволенні позовної вимоги первісного позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" щодо стягнення  55674,43 гривень пені - скасувати та прийняти у скасованій частині нове рішення про задоволення вимоги за первісними позовом про стягнення  55  674,43 гривень пені, присудивши до стягнення загалом  111 348,85 гривень пені; 
- в частині задоволення позовної вимоги первісного позову Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" про стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків - скасувати та прийняти у скасованій частині нове рішення про відмову у задоволенні вказаної вимоги за первісним позовом. 
4. Викласти пункт 1 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 в наступній редакції: 
           1. Первісний позов задовольнити частково. 
           1.1. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код ЄДРПОУ 20077720) 111 348 (сто одиннадцять тисяч триста сорок вісім) грн. 85 коп. пені, 9   357 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят сім) грн. 57 коп 3% річних, 24    814 (двадцять чотири тисячі вісімсот чотирнадцять) грн. 22 коп. інфляційних, 2 182 (дві тисячі сто вісімдесят дві) грн. 81 коп. судового збору.
          В частині  позовних вимог за первісним позовом щодо стягнення 50 092 (п`ятдесят тисяч дев`яносто дві) грн. 77 коп. збитків - відмовити. 
           5. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго"   - без задоволення.
6. Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421) на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код ЄДРПОУ 20077720) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3  405 (три чотириста п`ять) грн. 00 коп. 
7. Стягнути з Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (01601, м. Київ, вул. Б.Хмельницького,6, код ЄДРПОУ 20077720) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" (01001, м. Київ, пл. Івана Франка буд.5, код ЄДРПОУ 40538421). 1  127 (одну тисячу сто двадцять сім) грн. 09 коп. 
8. В решті судові витрати по сплаті судового збору залишити за сторонами.
9. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 15.06.2021  у справі №910/3644/21 у чинній (не скасованій) частині.
10. Матеріали справи №910/3644/21 повернути до Господарського суду м. Києва, доручивши видати накази на виконання даної постанови.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах, яким є Верховний Суд, шляхом подачі касаційної скарги в порядку, строки та випадках, визначених ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України. 
Касаційна скарга на постанову подається протягом 20 днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
          Повний текст постанови підписано: 24.01.2022.  

Головуючий суддя                                                                      С.Р. Станік 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                Є.Ю. Шаптала