ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/10010/21                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Басай О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Безименної Н.В., Бєлової Л.В.
за участю секретаря                                         Островської О.В.,
розглянувши за відсутності осіб, які беруть участь в справі, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 229 КАС України у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року (м.Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом Військової частини НОМЕР_1 до Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування постанов,-

В С Т А Н О В И Л А :

Військова частина НОМЕР_1 звернулася з позовом, в якому просить визнати протиправними та скасувати постанови старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі P.P. від 26.07.2021 у виконавчому провадженні №66183603: про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржувані постанови є протиправними, оскільки судове рішення, яке є предметом виконання у виконавчому провадженні №66183603 оскаржено в апеляційному порядку. Також, на думку позивача, виконавцем невірно обраховано розмір виконавчого збору, оскільки рішення має майновий характер.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що відповідачем невірно визначено характер виконуваного рішення, що є порушенням вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» в частині визначення розміру виконавчого збору. Зазначає, що рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 на час винесення відповідачем постанови про відкриття виконавчого провадження №66183603 від 26.07.2021 не набрало законної сили у зв`язку з його апеляційним оскарженням, тому виконавчий лист повинен був бути повернутий без прийняття до виконання. Зазначає про відсутність підстав для стягнення витрат виконавчого провадження.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії (справа №640/591/21).
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 14.12.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 14.12.2018.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 14.12.2018.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.01.2016 по 14.12.2018.
На виконання вказаного судового рішення в частині зобов`язання військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2017 по 2018 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби - 14.12.2018 Київський окружний адміністративний суд 07.07.2021 видав виконавчий лист, на підставі якого старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустамом Рахмановичем винесено постанову від 26.07.2021 ВП №66183603 про відкриття виконавчого провадження.
Також старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустамом Рахмановичем винесено постанови від 26.07.2021 ВП №66183603 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, згідно якої загальна сума мінімальних витрат виконавчого провадження складає 69,00 грн, та про стягнення виконавчого збору у розмірі 24  000,00 грн.
Вважаючи протиправними вказані постанови державного виконавця, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови прийняті відповідно до норм чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Частинами другою та третьою статті 14 КАС України визначено, що постанови та ухвали суду в адміністративних справах, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно з ч.1 ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Принцип обов`язковості судових рішень також закріплений статтею 14 КАС України, якою передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у Рішенні від 26 червня 2013 року, звернув увагу на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» (надалі - Закон №1404-VIII).
Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 статті 3 Закону №1404-VIII передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно ч.1 ст. 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З матеріалів справи встановлено, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 задоволено адміністративний позов у справі №640/591/21.
Відповідно до ч. 1 ст. 255 КАС України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.
Разом із тим, апеляційну скаргу на рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 військовою частиною НОМЕР_1 подано 30.04.2021.
Згідно з ч. 4 ст. 19 Закону №1404-VIII, сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов`язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (ч. 8 ст. 19 Закону №1404-VIII).
Водночас, з матеріалів виконавчого провадження №66183603 вбачається, що про оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 військова частина НОМЕР_1 повідомила державного виконавця відповідною заявою лише 10.08.2021, до якої було додано ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 про відкриття апеляційного провадження.
Відповідно до частини першої статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
З викладеного слідує, що станом на дату прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №66183603 боржник - військова частина НОМЕР_1 не повідомила виконавця про вказану обставину.
Таким чином, доводи позивача про протиправність постанови старшого державного виконавця від 26.07.2021 ВП №66183603 про відкриття виконавчого провадження у зв`язку з оскарженням в апеляційному порядку рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 є необґрунтованими.
Згідно з ст. 38 Закону №1404-VIII, виконавче провадження зупиняється виконавцем у разі поновлення судом строку подання апеляційної скарги на рішення, за яким видано виконавчий документ, або прийняття такої апеляційної скарги до розгляду (крім виконавчих документів, що підлягають негайному виконанню).
Про зупинення виконавчого провадження виконавець виносить постанову не пізніше наступного робочого дня з дня отримання судового рішення.
Про оскарження рішення Київського окружного адміністративного суду від 15.05.2020 у справі №640/591/21 військова частина НОМЕР_1 повідомила державного виконавця відповідною заявою 10.08.2021, до якої було додано ухвалу Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.07.2021 про відкриття апеляційного провадження.
На цій підставі старшим державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі Рустамом Рахмановичем винесено постанову від 27.08.2021 ВП №66183603 про зупинення виконавчого провадження.
Оскільки оскаржувана постанова від 26.07.2021 ВП №66183603 про відкриття виконавчого провадження прийнята на підставі належним чином оформленого виконавчого листа, який у свою чергу, було видано на виконання судового рішення, що набрало законної сили, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог у частині оскарження такої постанови.
Зі змісту постанови від 26.07.2021 у виконавчому провадженні №66183603 про стягнення виконавчого збору слідує, що державний виконавець прийняв рішення про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 24  000,00 грн.
Обґрунтовуючи позовні в цій частині позивач посилається на те, що відповідач невірно обрахував розмір виконавчого збору, оскільки рішення має майновий характер. Також позивач посилається на те, що державним виконавцем не вчинялись заходи примусового виконання рішення.
Так, згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закон №1404, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом десяти робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Відповідно до частин 1 - 4 ст. 27 Закон №1404 у редакції Закону №2475-VIII, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості зі сплати аліментів.
За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до частини 5 статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції Закону №2475-VIII, виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набуття чинності цим Законом.
З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.
Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. При цьому винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору при прийнятті рішення про відкриття виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.
Таким чином, доводи позивача про те, що державним виконавцем не вживались заходи примусового виконання рішення, як підставу для визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови є необґрунтованими.
Крім того, на час виникнення спірних правовідносин та прийняття рішення у даній справі виконавче провадження №66183603 не закінчено, а тому виконавець не позбавлений права у подальшому вчиняти передбачені законом заходи примусового виконання рішення.
Судове рішення, яке є предметом виконання у виконавчому провадженні №66183603 є саме рішенням немайнового характеру незважаючи на те, що його виконання змінить майновий стан стягувача, оскільки при постановленні вказаного вище рішення судом досліджувалось не питання про розмір належної ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій, а те, чи було порушено військовою частиною НОМЕР_1 право особи на отримання такої компенсації.
Оскільки судове рішення, яке є предметом виконання у виконавчому провадженні №66183603 є рішенням немайнового характеру, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем вірно обраховано розмір виконавчого збору, а саме з дотриманням вимог Законів України «Про виконавче провадження» та «Про державний бюджет України на 2021 рік».
Колегія суддів наголошує, що в даному випадку при виконанні судового рішення та враховуючу зміст його резолютивної частини, яка підлягає примусовому виконанню мова йде не про стягнення відповідних грошових сум у певному розмірі, а саме про зобов`язання провести нарахування та виплату таких сум, що за своєю природою є відмінними процесами.
Щодо позовних вимог в частині оскарження постанови від 26.07.2021 у виконавчому провадженні №66183603 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону №1404-VІІІ, витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Постановою від 26.07.2021 у виконавчому провадженні №66183603 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження державний виконавець визначив розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у сумі 69,00 грн.
Водночас, позивач не заперечує правильність визначення державним виконавцем розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у такій сумі.
Доводи апелянта, що плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження встановлена п.9 Розділу І Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, затверджених наказом Міністерства юстиції України №2830/5 від 29.09.2016, однак в цьому ж пункті визначено, що його положення діють до 01.01.2019 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження винесена на підставі ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» та п.2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо правомірності постанов старшого державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Хайдарі P.P. від 26.07.2021 у виконавчому провадженні №66183603 про відкриття виконавчого провадження, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про стягнення виконавчого збору та відсутність підстав для їх скасування.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Позивачем подано заяву про повернення надмірно сплаченого судового збору відповідно до платіжних доручень №9 від 21.12.2021 у розмірі 3270,00 грн та №828 від 21.12.2021 у розмірі 4540,00.
Колегія суддів дослідивши подану заяву дійшла до висновку про її обґрунтованість, оскільки за подання апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 6810,00 грн відповідно до платіжного доручення №799 від 09.12.2021, при цьому в подальшому апелянтом було повторно сплачено грошові кошти за подання апеляційної скарги відповідно до платіжних доручень №9 від 21.12.2021 у розмірі 3270,00 грн та №828 від 21.12.2021 у розмірі 4540,00.
Таким чином, враховуючи надмірну сплату судового збору за подання апеляційної скарги, наявні підстави для повернення відповідачу надмірно сплаченого судового збору у розмірі 7810,00 грн.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2021 року – без змін. 
Повернути Військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 )  надмірно сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 7810,00 грн (сім тисяч вісімсот десять грн 00 коп.), сплачений згідно з платіжними дорученнями №9 від 21.12.2021 та №828 від 21.12.2021.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 13.01.2022.
Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          Н.В. Безименна

                                                                                                              Л.В. Бєлова