Ухвала
Іменем України
31 січня 2022 року
м. Київ
справа № 755/6043/20
провадження № 61-21391ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,
розглянувши касаційну скаргу Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року в частині позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2020 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулося до суду з позовом про виселення ОСОБА_1 із самовільно зайнятого жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на підставі розпорядження Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 13 лютого 2015 року № 61 будинок 26-В на бульварі Верховної ради з 16 лютого 2015 року був переданий на праві господарського відання та знаходиться на балансі КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».
У вказаній квартирі проживав та був зареєстрований власник особового рахунку ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та знятий з реєстраційного обліку 19 квітня 2018 року. Згідно витягу з Реєстру територіальної громади м. Києва від 11 березня 2020 року, у вказаній квартирі ніхто не зареєстрований.
Після смерті наймача квартиру зайняв відповідач, останньому був направлений припис про необхідність в добровільному порядку звільнити спірну квартиру, однак вимоги припису виконані не були. Також, станом на 01 березня 2020 року заборгованість по спірній квартирі за надані житлово-комунальні послуги складає 16 661,37 грн.
В серпні 2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання права на користування квартирою АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року, яке залишено без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, в задоволенні позову КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог первісного позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивачем не доведено самовільне зайняття ОСОБА_1 кв. АДРЕСА_1 .
У грудні 2021 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» звернулося засобами поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року, які оскаржує в частині відмови в задоволенні первісного позову.
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року в справі № 129/2115/15-ц, від 20 вересня 2018 року в справі № 1319/5548/2012, від 12 травня 2020 року в справі № 463/4385/15 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга мотивована тим, що відповідачем не надано доказів, які б підтверджували його зв`язок із спірним житлом.
Судові рішення в частині відмови в задоволенні вимог зустрічного позову про визнання права на користування квартирою до суду касаційної інстанції не оскаржуються, тому не є предметом перегляду.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову 
у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з огляду на наступне.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» з 16 лютого 2015 року закріплено на праві господарського відання об`єкти житлового і нежитлового фонду територіальної громада міста Києва, переданого до сфери управління Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, та елементи зовнішнього благоустрою, в перелік яких включено будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 14 лютого 2020 № 02/04/00-579, власником особового рахунку №  НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 рахується ОСОБА_2 .
За адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 з 30 грудня 1970 року по 05 січень 1989 року та з 12 березня 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 - помер; ОСОБА_2 з 30 грудня 1968 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 - помер; ОСОБА_2 з 14 червня 1978 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 - помер; ОСОБА_5 з 07 липня 1970 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 - померла.
Відповідач ОСОБА_1 із мешканцями спірного житлового приміщення перебував у родинних відносинах; зокрема, був сином ОСОБА_4 , онуком ОСОБА_2 та ОСОБА_6 й племінником ОСОБА_2 ..
Також, судами попередніх інстанцій встановлено факт проживання відповідача у спірному жилому приміщенні з моменту народження, який підтверджено свідками, а також те, що він вселився у квартиру, в якій був зареєстрований та проживав його батько - ОСОБА_4 .
Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року в справі № 344/18741/14-ц.
Враховуючи встановлені фактичні обставини, а саме те, що ОСОБА_1 вселився у квартиру, в якій був зареєстрований та проживав його батько ОСОБА_4 та інші родичі, вселення відповідача не є самоправним. Тому, положення статті 116 ЖК України до спірних правовідносин не підлягають застосуванню.
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають та зводяться до незгоди з висновками судів попередніх інстанцій, а також були предметом дослідження й оцінки судами, які їх обґрунтовано спростували.
Висновки судів в цій справі узгоджуються із вказаним правовим висновком Верховного Суду та не суперечать правовим позиціям, які викладено у постановах, що зазначені заявником у касаційній скарзі.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка відповідає вимогам чинного законодавства і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Керуючись статтями 260, частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 28 липня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року в частині позовних вимог Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району міста Києва» до ОСОБА_1 , третя особа - Дніпровська районна в місті Києві державна адміністрація про виселення із самовільно зайнятого жилого приміщення.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:	М. Є. Червинська	
 	С. Ю. Бурлаков В. М. Коротун