ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/928/22 Справа № 201/13417/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Позов мотивовано тим, що 16 лютого 2018 року сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Dасіа, д.н.з. НОМЕР_1 , в районі будинка № 40-б по п року Гагаріна в м. Дніпрі, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду у попутному напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху Україні, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2018 року по справі № 201/2134/18 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності.
Автомобіль «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 , належить позивачці на праві власності. Згідно з висновком експертного дослідження від 05 березня 2018 року № 5366/1, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «КІА Rio», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, з урахуванням втрати товарної вартості, становить 54 347,30 грн.
Позивачка отримала страхове відшкодування від страхової компанії відповідача в сумі 31 549,02 грн., якого недостатньо для компенсації матеріальної шкоди.
Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 1187, 1188, 1194 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача різницю між завданою шкодою та сплаченим страховим відшкодуванням в сумі 22 798,28 грн., а також компенсувати судові витрати на проведення експертної оцінки матеріальної шкоди в сумі 1 800 грн. та по сплаті судового збору 704,80 грн.
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року  позов задоволено та ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 22 798 грн.28коп.; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 16 лютого 2018 року сталася ДТП, за обставинами якої ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Dасіа», д.н.з. НОМЕР_1 , в районі будинка № 40-б по п року Гагаріна в м. Дніпрі, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого скоїв зіткнення з транспортним засобом «КІА», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався попереду у попутному напрямку. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п. 13.1. Правил дорожнього руху Україні, спричинивши матеріальний збиток та механічні пошкодження транспортним засобам.
Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 березня 2018р по справі № 201/2134/18, яка набрала законної сили 27 березня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу (а.с. 6).
Власником автомобіля «КІА Rio», д.н.з. НОМЕР_2 , є позивачка ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 5).
Як вбачається з висновку експертного дослідження експерта автотоварознавця ОСОБА_4 від 05 березня 2018 року № 5366/1, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «КІА Rio», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, без урахування втрати товарної вартості становить 35 789,67 грн., з урахуванням втрати товарної вартості - 54 347,30 грн. (а.с. № 7-11).
Автомобіль «Dасіа», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 на момент ДТП, був застрахований ПрАТ «Страхова компанія «ТАС» згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 4011054 від 16 червня 2017 року.
За зверненням позивачки, страховою компанією сплачено на її картковий рахунок страхове відшкодування в сумі 31 549,02 грн. (а.с. 12).
Задовольняючи позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив з їх обґрунтованості та доведеності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогнебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, яка створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює.
Статтею 1194 ЦК України, передбачено, що особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Це означає, що за володільця відповідних джерел підвищеної небезпеки обов`язок відшкодування завданої шкоди потерпілому несе страховик в межах суми страхової виплати (страхового відшкодування).
При вирішення питань про відшкодування шкоди, завданої майну особи внаслідок ДТП, та визначенні розміру такої шкоди, слід врахувати положення ст. 1192 ЦК України, відповідно до якої суд з урахуванням обставин справи за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а також положення частини 2 ст. 22 ЦК України відповідно до якої збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).
Виходячи з встановлених конкретних обставин справи, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, - суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 ..
Доводи апеляційної скарги про те, що страховик зобов`язаний відшкодовувати завдані збитки у межах суми страхового відшкодування, який відповідно до страхового поліса визначеного у розмірі 50 000 грн., у зв`язку з чим страхова компанія повинна була відшкодувати позивачу завдані збитки у розмірі 50 000 грн., колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки позивачем ставились позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 22 798 грн. 28 коп. саме з ОСОБА_1 ..
Доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
З`ясувавши в достатньо повному обсязі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 травня 2019 року -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді Е.Л. Демченко
Т.Р. Куценко