ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«13» січня 2022 року
м. Харків
справа № 619/1464/21
провадження № 22ц/818/603/22
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Котелевець А.В., Яцини В.Б.,
учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», 
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року в складі судді Нечипоренко І.М.
в с т а н о в и в:
У березні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання.

Позовна заява мотивована тим, що 07 грудня 2020 року Дергачівським районним судом Харківської області винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства суму заборгованості за послуги газопостачання в розмірі 43 402,22 грн, 3% річних - 4037,40 грн та інфляційні втрати - 4363,67 грн. Однак, ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 25 січня 2021 року судовий наказ скасовано.

Зазначив, що ОСОБА_1 є споживачем послуги з постачання природного газу, які надаються Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут». Відповідач приєднався до умов Типового договору шляхом сплати рахунку (квитанції) за поставлений природний газ та фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору товариством. Таким чином, між сторонами на підставі публічного договору склалися фактичні договірні відносини щодо послуг з приводу постачання природного газу.

Вказав, що ОСОБА_1 проводились оплати за надані послуги, однак внаслідок систематичного нехтування боржником своїх обов`язків щодо повної та своєчасної оплати послуг з газопостачання утворилась заборгованість за період з 01 січня 2016 року по 31 січня 2021 року в розмірі 71 901,12 грн та непогашена станом на момент подання даної позовної заяви. У зв`язку з несвоєчасним здійсненням оплати за природний газ, товариством нараховані 3% річних в розмірі 7449,29 грн та інфляційні втрати в розмірі 16 600,64 грн.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» суму основного боргу в розмірі 71 901,12 грн, 3% річних - 7449,29 грн та інфляційні втрати - 16 600,64 грн, судовий збір - 2270,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та задовольнити позовні вимоги, стягнути з відповідача сплачений судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 3405,00 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не звернув увагу на те, що споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) – Кругова С.С., суддів колегії – Маміна О.В., Тичкова О.Ю.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 27 липня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 жовтня 2021 року справу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) – Бурлака І.В., суддів колегії – Хорошевський О.М., Яцина В.Б.

13 серпня 2021 року до суду апеляційної інстанції від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу - необґрунтованою. При цьому зазначив, що судом має враховуватися лише той період, який знаходиться в межах позовної давності, а саме, період з 17 березня 2018 року по 17 березня 2021 року. Вказав, що первинних документів щодо нарахування за період з 2016 року по 31 грудня 2017 року не надано, а довідка не може бути достатнім доказом для її підтвердження за оплату послуг з постачання природного газу за період до 17 березня 2018 року. Посилався на те, що він має переплату за надані послуги в розмірі 2615,11 грн, тому підстав для задоволення позову у суду першої інстанції не було.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» необхідно задовольнити частково, рішення суду – скасувати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» не довів того, що у відповідача перед ним виникла за період з 01 січня 2016 року по 01 січня 2018 року заборгованість за надані послуги з постачання природного газу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» надано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу (а.с.7).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця реєстрації/місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 31 березня 2021 року ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16).
Договір про надання послуг з постачанням природного газу між сторонами не укладався.
У відповідності до затверджених тарифів позивач щомісячно виставляв відповідачу рахунки на оплату послуг з постачання природного газу, однак відповідач не  виконував належним чином свої обов`язки з своєчасного внесення в  повному обсязі плати за отримані комунальні послуги, в  результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 95 951,05 грн, з яких основна сума заборгованість становила 71 901,12 грн, 3% річних – 7449,29 грн, інфляційні втрати – 16 600,64 грн.

Як вбачається з відповіді Акціонерного товариства «Харківгаз» № 610-Лв-1769-0121 від 22 січня 2021 року надати інформацію про визначення обсягів споживання природного газу по особовому рахунку споживача за період з 2016 року не уявляється можливим, оскільки відповідні первинні документи та інформація були вилучені для знищення. Заборгованість за послуги з постачання природного газу перед Акціонерним товариством «Харківгаз» відсутня. Перед Акціонерним товариством «Харківгаз» за споживачем ОСОБА_1 наявна заборгованість за послуги з розподілу природного газу в сумі 6528,27 грн та за необліковані об`єми природного газу у сумі 203 048,91 грн. Також, товариством надано розрахунок обсягу нарахування за спожитий газ за період з січня 2018 року по грудень 2020 року включно (а.с.33,34).

До суду першої інстанції ОСОБА_1 надав копії квитанції про сплату за отримані комунальні послуги від Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут», а саме: 03 вересня 2018 року за січень 2018 року в розмірі 5000,00 грн; 02 квітня 2018 року за січень-лютий 2018 року - 5000,00 грн; 28 квітня 2018 року за лютий-березень 2018 року - 5000,00 грн; 07 травня 2018 року за березень 2018 року - 5000,00 грн; 02 травня 2018 року за березень 2018 року - 4998,00 грн; 08 серпня 2018 року за червень 2018 року - 5000,00 грн; 25 вересня 2018 року за серпень 2018 року - 10 000,00 грн; 12 жовтня 2018 року за вересень-жовтень 2018 року - 9000,00 грн; 10 грудня 2018 року за листопад 2018 року – 5000,00 грн; 15 грудня 2018 року за листопад-грудень 2018 року – 5000,00 грн; 15 січня 2019 року за грудень 2018 року – 10 000,00 грн; 14 березня 2019 року за лютий 2019 року – 10 000,00 грн; 30 травня 2019 року за квітень 2019 року – 5000,00 грн; 23 травня 2019 року за квітень 2019 року – 4500,00 грн; 23 травня 2019 року за квітень 2019 року – 497,00 грн; 05 липня 2019 року за травень 2019 року – 10 000,00 грн; 29 серпня 2019 року за липень 2019 року – 10 000,00 грн; 18 листопада 2019 року за жовтень 2019 року – 10 000,00 грн; 18 грудня 2019 року за листопад 2019 року – 10 000,00 грн; 11 лютого 2020 року за грудень 2019 року – січень 2020 року – 3000,00 грн; 22 лютого 2020 року за січень 2020 року – 7000,00 грн; 11 березня 2020 року за лютий 2020 року – 5000,00 грн; 03 квітня 2020 року за лютий 2020 року – 5000,00 грн; 14 квітня 2020 року за березень 2020 року – 5000,00 грн; 27 травня 2020 року за квітень 2020 року – 3000,00 грн; 27 травня 2020 року за квітень 2020 року – 5000,00 грн; 07 серпня 2020 року за червень 2020 року – 229,53 грн; 07 серпня 2020 року за червень 2020 року – 243,92 грн; 07 грудня 2020 року за жовтень 2020 року – 5000,00 грн; 16 грудня 2020 року за листопад 2020 року – 5000,00 грн; 30 грудня 2020 року за листопад 2020 року – 1000,00 грн; 30 грудня 2020 року за листопад 2020 року – 4000,00 грн; 12 квітня 2021 року за березень 2021 року – 20 000,00 грн (а.с.78-110). 

Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам офіційно опубліковано Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в газеті «Слобідський край» № 156 від 31 грудня 2015 року та розміщений на офіційному сайті товариства (https://khgaszbut.104.ua).

Із умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який затверджено постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30 вересня 2015 року за № 2500 вбачається, що цей типовий договір є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції Постачальником (пункт 1.1), розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць ( пункт 4.3), при розрахунку за квитанціями абонентської книжки Постачальника Споживач самостійно розраховує суму платежу та сплачує його Постачальнику не пізніше 10 числа місяця, наступного за розрахунковим, оплата рахунка Постачальника про сплату послуг за цим договором має бути здійснена Споживачем в термін, який не може бути меншим п`яти робочих днів з моменту отримання Споживачем цього рахунку ( пункт 4.6.).

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Так, статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно - технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством (частина друга статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30 вересня 2015 року № 2496, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1382/27827, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

За договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.

Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням статей 633, 634, 641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору (акцептування заяви-приєднання) є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником відповідно до вимог Правил.

Згода споживача про приєднання до умов договору підтверджується фактом споживання природного газу, визначеного Оператором ГРМ згідно пункту 13 розділу ІІІ Правил.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин вбачається, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Наведене свідчить, що відповідач зобов`язаний був своєчасно і в повному обсязі оплачувати спожитий природний газ.

З довідки про нарахування та оплати за природний газ за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період до січня 2016 року та з січня 2016 року по січень 2021 року включно нараховувалася щомісячно плата за спожитий природний газ, але оплата здійснювалася не в повному обсязі.

Як вбачається з положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 612 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. 

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.
Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладаються законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Як вбачається з матеріалів справи Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» за період з січня 2016 року по січень 2021 року надавались ОСОБА_1 послуги з постачання природного газу, які повинні бути оплаченими.

З довідки про заборгованість за природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період до січня 2016 року та з січня 2016 року по січень 2021 року включно товариством нараховувалася щомісячно плата за надані послуги, але відповідачем оплата послуг здійснювалася не в повному обсязі, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 71 901,12 грн.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» нараховано 16 600,64 грн суми інфляційних втрат та 7449,29 грн – три процента річних, на що підприємством також надано відповідні розрахунки.

Будь-яких доказів на спростування розміру заборгованості за період з січня 2016 року по березень 2018 року включно відповідачем до суду не надано. Також відсутні докази укладення між сторонами про реструктуризацію заборгованості відповідача за надані послуги з постачання природного газу.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання природного газу, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Однак, заперечуючи проти позову, відповідач просив застосувати строк позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконував своїх обов`язків щодо оплати наданих Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» житлово-комунальних послуг, внаслідок чого за період з січня 2016 року по березень 2018 року включно у нього утворилась заборгованість, а також того, що з даними позовними вимогами товариство звернулося до суду лише 17 березня 2021 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач не довів наявність поважних причин, з яких пропущено строк звернення до суду з позовом за період з січня 2016 року по березень 2018 року включно, а відтак вимога позивача про стягнення заборгованості за цей період заявлена поза межами строку позовної давності, в зв`язку із чим сума заборгованості за цей період не підлягає стягненню, оскільки відповідачем заявлено вимогу про застосування строку позовної давності у три роки.

Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову по суті спору про стягнення заборгованості з постачання природного газу за період з січня 2016 року по березень 2018 року, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за надані послуги з постачання природного газу, що відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, однак, відповідач просив застосувати строк позовної давності, подавши до суду першої інстанції заяву від 23 квітня 2021 року, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині.

З довідки про заборгованість за природний газ по особовому рахунку № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що за період з 01 квітня 2018 року по 31 січня 2021 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» нараховано 196 261,60 грн заборгованості. Однак, за цей же період ОСОБА_1 сплатив за надані послуги 196 560,00 грн. Тобто, на момент звернення товариства з даним позовом у ОСОБА_1 була наявна переплата в розмірі 298,40 грн.

Виходячи з наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки  ОСОБА_1 за період з 01 квітня 2018 року по 31 січня 2021 року за надані послуги Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» сплачено в повному обсязі, що також підтверджується наданими відповідачем копіями квитанцій, що містяться на аркушах справи №№ 78-110, а Товариством з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» належними, допустимими та достовірними доказами не підтверджено наявної заборгованості у ОСОБА_1 за спожиті послуги за вказаний період, ці позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог щодо стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, то колегія суддів виходить з того, що дані вимоги є похідними вимогами від стягнення основної суми заборгованості, тому підстав для їх стягнення не вбачається.

Аналізуючи наведене, слід зазначити, що оскільки суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права судове рішення підлягає скасуванню, а апеляційна скарга – частковому задоволенню з відмовою Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» в задоволенні позову з підстав, зазначених вище.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з того, що в задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» відмовлено, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» – задовольнити частково.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17 червня 2021 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Харківгаз збут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з газопостачання – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                А. В. Котелевець

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 13 січня 2022 року.