ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Волдінер Ф.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2022 року	Львів	Справа № 140/768/21 пров. № А/857/18356/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                          Бруновської Н.В.
суддів:                                                    Матковської З.М., Хобор Р.Б.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 року у справі № 140/768/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
21.01.2021р.  ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області  в якому просив суд:
- визнати протиправну бездіяльності щодо не нарахування та невиплати з 17.07.2018р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному  ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
- зобов`язати з 17.07.2018р. провести нарахування та виплату щомісячного підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі визначеному  ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік);
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2021р. позов в частині вимог за період з 17.07.2018р. – 19.07.2020р. залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення з позовом до суду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2021р. позов задоволено.
Суд першої інстанції визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 20.07.2020р. підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ.
Крім того, суд зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області провести ОСОБА_1 з 20.07.2020р. нарахування та виплату підвищення до пенсії як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення - у зоні гарантованого добровільного відселення, у розмірі, визначеному  ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-ХІІ, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2021р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1  перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України Волинської області та отримує пенсію за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. (а. с. 3).
Як видно з матеріалів справи, позивач проживає в місті Камінь-Каширський Волинської області, яке відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 1991 року № 106, віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Листом від 05.01.2021р. №57-17777/К-02/8-0300/20 пенсійний орган у відповідь на звернення, повідомив позивачу, що рішенням Конституційного Суду України №6-р/2018 від 17 липня 2018 року порядок виконання ст.39 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  не встановлено, а тому відсутні підстави для проведення нарахування та виплати з 17.07.2018р. підвищення до пенсії, як особі яка не працює та проживає на території гарантованого добровільного відселення немає (а. с. 6).
ст.39 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-ХІІ  (у редакції, чинній до 01 січня 2015 року), викладена в наступній редакції:
1. громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах: - у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати; - у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.
2. пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.
3. громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.
28.12.2014р. прийнято Закон України  Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України  №76-VIII (далі - Закон №76-VIII), який набрав чинності 01.01.2015р., п.п.7 п. 4 розділу І якого внесено зміни до  Закону №796-ХІІ  шляхом виключення ст.ст. 31, 37, 39,45.
04.01.2016р. прийнято Закон України  Про внесення зміни до Закону України  Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи  №987-VIII, який згідно з розділом ІІ  Прикінцеві положення  набрав чинності з 01.01.2016 р. та яким включено до  Закону №796-ХІІ  ст. 39 наступного змісту: «ст.39 Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 17 липня 2018 року № 6-р/2018  визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними), зокрема, п.п.7 п. 4  розділу І Закону № 76-VІІІ. Вирішено, що положення п.п. 7 п. 4  розділу І Закону № 76-VІІІ, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 17 липня 2018 року №6-р/2018 вказав, що обмеження чи скасування  Законом №76-VIII  пільг, компенсацій і гарантій, встановлених  Законом №796-ХІІ, фактично є відмовою держави від її зобов`язань, передбачених ст.ст.16 Конституції України, у тому числі щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи. Приписи  ст.3 Конституції України, згідно з якими держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема, у питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Отже,  Закон №76-VIII  у частині скасування або обмеження пільг, компенсацій і гарантій, установлених  Законом №796-ХІІ, щодо соціального захисту осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, суперечить положенню ч.2  ст. 3 Конституції України, відповідно до якого держава відповідає перед людиною за свою діяльність.
При цьому, в Рішенні Конституційного Суду України встановлено порядок його виконання щодо застосування ст.ст.  53,  60 Закону № 796-ХІІ  у редакціях, чинних до внесення змін  Законом № 76-VIII. Проте, застережень щодо порядку застосування  ст. 39 Закону №796-ХІІ  вказане Рішення не містить.
Тобто, з 17.07.2018р. відновила дію редакція  ст.39 Закону № 796-ХІІ, яка була чинною до 01 січня 2015 року (тобто в редакції від 09.07.2007р.). Ця редакція статті за своїм змістом та правовим регулюванням передбачає доплати значно більшим категоріям осіб, ніж це передбачено у редакції Закону № 987-VIII, і відновлює соціальні виплати тим особам, право на доплати яким не передбачено із включенням  ст. 39 Законом № 987-VIII.
ст.39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01 січня 2016 року, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження.
Однак, редакція  ст.39 Закону №987-VIII,  яка була чинна до 01 січня 2015 року, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.
Сукупність наведених норм дає підстави для висновку, що з моменту  ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17.07.2018р. № 6-р/2018  відновлено право особи на отримання доплати громадянам, в тому числі непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, в редакції чинній з 01.01.2016р.  ст. 39 Закону №796-ХІІ.
Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивач є непрацюючим пенсіонером з 17.07.2018р.  та по даний час, а тому наявні підстави для виплати доплати до пенсії як непрацюючому пенсіонеру який проживає на території радіоактивного забруднення  яка передбачена  ст. 39 Закону №987-VIII.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області діяв не у спосіб визначений  законом  та  Конституцією України.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, п.29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
В ст.242 КАС України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.308,310,315,316,321,322,325,328 КАС України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України  у Волинські області залишити без задоволення, а Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 30.08.2021р. у справі № 140/768/21-  без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	Р. Б. Хобор