ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/765/22 Справа № 201/13585/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Лаченкової О.В., Петешенкової М.Ю.,
при секретарі — Панасенко С.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Взаємний кредит» про визнання недійсним кредитного договору, –

ВСТАНОВИЛА:

       У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що 28.11.2009р. вона уклала з КС «Взаємний кредит» кредитний договір №281109-к та отримала кредит в розмірі 81 000,00 грн. зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 48% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення – 28.11.2010р.
       З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки від 28.11.2009р. № 281109-3, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачці, є її єдиним житлом та в квартирі зареєстровані двоє малолітніх дітей.
       Через затримку сплати процентів, позивачка під тиском відповідача підписала додаткові угоди до кредитного договору, якими був збільшений розмір тіла кредитного договору на суму процентів за кредитом, а саме:
       22.05.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1, якою збільшено суму кредиту до 121 500,00 грн. і продовжено термін повернення кредиту до 28.11.2011р.;
       21.08.2012р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою збільшено суму кредиту до 190 000,00 грн. і продовжено термін повернення до 28.04.2013р.
       Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. по цивільній справі № 200/15234/13-ц за позовом КС «Взаємний кредит» до ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 281109-к від 28.11.2009р. в сумі 472 016,41 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_2 .
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. змінено в частині визначення розміру заборгованості, що визначена за кредитним договором № 281109-к від 28.11.2009р. - з 472 016,41 грн. на 460 694,49 грн. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.
       Ухвалою від 04.02.2019р. Верховного Суду відкрите касаційне провадження у даній справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 .
       Позивачка вважала, що КС «Взаємний кредит» на момент укладання оспорюваного кредитного договору від 28.11.2009р., не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для видачі кредиту, оскільки не мала ліцензії на надання фінансових послуг.
       Також позивачка зазначала, що відповідач не мав законних підстав надавати кредит позивачці, оскільки вона ніколи не була членом кредитної спілки, не сплачувала вступний і обов`язковий пайовий внески, не була ознайомлена з рішенням спостережної ради КС «Взаємний кредит» про її прийом до членів КС «Взаємний кредит», а тому відповідач не мав повноважень на укладення оспорюваного договору.
       На підставі викладеного, просила суд визнати кредитний договір № 281109-к від 28.11.2009р., укладений між ОСОБА_1 і КС «Взаємний кредит», недійсним.
       Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до КС «Взаємний кредит» про визнання недійсним кредитного договору №281109-к від 28.11.2009р., укладеного між ОСОБА_1 і КС «Взаємний кредит», недійсним — відмовлено.
       Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені нею позовні вимоги.
       Інші учасники процесу не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду — без змін, з огляду на таке.
       Судом встановлено, що 28.11.2009р. ОСОБА_1 уклала з КС «Взаємний кредит» кредитний договір № 281109-к, предметом якого є отримання кредиту в розмірі 81 000,00 грн для купівлі побутової техніки зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 48% річних з кінцевим терміном повернення – 28.11.2010р. (а.с. 8).
       Відповідно до п. 4 вказаного договору, виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалося договором іпотеки від 28.11.2009р. № 281109-з.
       22.05.2010р. між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою збільшено суму кредиту до 121 500,00 грн. і продовжено термін повернення кредиту до 28.11.2011р.
       21.08.2012р. між сторонами укладено додаткову угоду № 2, якою збільшено суму кредиту до 190 000,00 грн. і продовжено термін повернення до 28.04.2013р. (а.с. 9).
       Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. по справі № 200/15234/13-ц позов КС «Взаємний кредит» задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.11.2009р. № 281109-к у розмірі 472 016,41 грн, з яких сума кредиту – 190 000,00 грн, проценти за користування кредитом – 96 989,83 грн., штраф – 173 704,66 грн., пеня – 11 321,92 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 64,3 кв.м, житловою площею 37,9 кв.м, належну ОСОБА_1 на праві приватної власності; визначено спосіб реалізації предмета іпотеки за оціночною вартістю на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, шляхом застосування процедури продажу предмета іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження»; стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Взаємний кредит» судовий збір у розмірі 3 441,00 грн.
       Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 08.09.2017р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014р. залишено без задоволення.
       Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.01.2014р в частині визначення заборгованості за пенею за кредитним договором від 28.11.2009р. №281109-к у розмірі 11 321,92 грн. - скасовано. Заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. в частині розміру загальної суми заборгованості, що визначена за кредитним договором №281109-к від 28 листопада 2009 року, змінено з 472 016, 41 грн на 460 694, 49 грн. В іншій частині заочне рішення залишено без змін.
       Постановою Верховного Суду від 09.06.2021р. заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. в нескасованій та незміненій частинах та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. – в частині визначення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2009 року № 281109-к, в рахунок погашення якої необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, змінено з 472 016,41 грн на 315 406,81 грн, з яких: сума заборгованості за кредитом – 190 000,00 грн, прострочені проценти – 60 759,69 грн, розмір штрафу – 64 647,12 грн; також в частині вирішення питання про розподіл судових витрат змінено з 3 441,00 грн на 2 299,28 грн. В іншій частині заочне рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 29.01.2014р. в нескасованій та незміненій частинах та постанову Дніпровського апеляційного суду від 18.12.2018р. залишено без змін.
       Вирішуючи спір по суті суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи спростовуються доводи позивачки про те, що на момент укладення оспорюваного правочину кредитна спілка не мала належного обсягу цивільної дієздатності, а тому дійшов висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
       Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
       У відповідності і до ч. 2 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
       Згідно із частиною 1 ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» (у редакції на момент укладення оспорюваного договору) кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об`єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб їх членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об`єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.
       Абзацом 3 ч. 1 ст. 21 цього Закону передбачено, що кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі.
       Відповідно до п. 1.2. Ліцензійних умов проведення діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням комісії з регулювання фінансових послуг України від 02.12.2003р. № 14 (у редакції на момент укладення оспорюваного договору), діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів кредитних спілок, що є їх членами, та коштів спільних фінансових фондів асоціації кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , як і у тому числі в своїй позовній заяві, посилається на те, що КС «Взаємний кредит» на момент укладання оспорюваного кредитного договору від 28.11.2009р. не мала необхідних повноважень на укладання цього правочину, оскільки не мала ліцензії на надання фінансових послуг.
       Однак, колегія суддів відхиляє такі доводи скаржника, з наступних підстав.
       Судом пешої інстанції було встановлено, що КС «Взаємний кредит» зареєстрована 13.09.2004р. (а.с. 21), а виключена з Державного реєстру фінансових установ на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 31.10.2019р. № 2151 (а.с. 115-117).
       Як вбачається з матеріалів справи, на виконання ухвали суду першої інстанції про витребування доказів, НБУ у листі від 01.10.2020р. звернув увагу на те, що у зв`язку зі змінами до пункту 1.2 розділу 1 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 02.12.2003р. № 146, кредитні спілки у період з 06.04.2007р. до 30.05.2017р. мали право здійснювати діяльність з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об`єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, без отримання ліцензії.
       Отже, КС «Взаємний кредит» мала право надавати кредити своїм членам, а також фермерським господарствам та приватним підприємствам, які знаходились у власності членів цієї кредитної спілки, в тому числі станом на 28.11.2009р., з урахуванням вимог законодавства та нормативно-правових актів органів, які здійснювали державне регулювання ринків фінансових послуг.
       Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про кредитні спілки», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, членство у кредитній спілці настає з дня сплати особою вступного та обов`язкового пайового внесків у порядку, передбаченому статутом кредитної спілки. В першу чергу сплачується вступний внесок.
       Так, наданими на вимогу суду першої інстанції доказами, відповідач підтвердив наявність у позивачки ОСОБА_1 статусу члена кредитної спілки на момент укладення оспорюваного правочину, зокрема, згідно рішення правління КС «Взаємний кредит», оформленого протоколом № 281109-К від 28.11.2009р., ОСОБА_1 прийнято в члени вказаної кредитної спілки на підставі її письмової заяви (а.с. 135, 170).
       Також 28.11.2009р. ОСОБА_1 сплатила вступний внесок в розмірі 100,00 грн., що підтверджено прибутковим касовим ордером від 28.11.2009р. (а.с. 136), і 28.11.2009р. сплатила пайовий внесок в розмірі 10,00 грн., що підтверджено прибутковим касовим ордером від 28.11.2009р. (а.с. 137).
       Водночас, факт отримання позивачкою кредитних коштів підтверджений наявними в матеріалах даної цивільної справи видатковими касовими ордерами КС «Взаємний кредит» від 28.11.2009р. на суму 81 000, 00 грн., від 23.05.2010р. на суму 40 500,00 грн і від 21.08.2012р. на суму 68 500, 00 грн (а.с. 178 – 180).
       Таким чином, судом першої інстанції було повно з`ясовано обставини справи, а саме, що наявними у справі доказами підтверджується членство позичальника ОСОБА_1 у КС «Взаємний кредит» на момент укладення оспорюваного кредитного договору від 28.11.2009р., а доводи позивачки, зокрема, про те, що у зв’язку із несплатою нею процентів, вона змушена була підписати додаткові угоди, якими збільшений розмір тіла кредитного договору на суму процентів, не заслуговують на увагу, оскільки факт видання коштів на виконання додаткових угод у вигляді видачі ОСОБА_1 коштів підтверджений видатковими касовими ордерами, тому колегія суддів приходить до висновку про правомірність такої відмови у задоволенні заявлених позовних вимог.
       Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права, не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до чинного законодавства, та не спростовують законність оскаржуваного судового рішення.
       Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
       Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Враховуючи вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.
       Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       За таких обставин, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
       Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції, залишаючи судове рішення без змін, не змінює розподіл судових витрат.
       При цьому, як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.
       У зв`язку з чим, відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути суму відстроченого судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року у сумі 1 152 грн 60 коп.
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15 вересня 2021 року — залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір у сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) грн 60 коп.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                          О.В. Лаченкова

                                                                        М.Ю. Петешенкова