Справа № 462/8137/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Кирилюк А.І. 
Провадження № 22-ц/811/3426/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія:53

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів: Крайник Н.П., Ванівського О.М.,
без участі сторін,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 серпня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія, ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просила стягнути з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 5 726,29 грн. страхового відшкодування, стягнути з ОСОБА_1 13011,29 грн. матеріальної шкоди та 20 000 грн. моральної шкоди. Окрім цього, просить покласти судові витрати в розмірі 6 590,80 грн. пропорційно на відповідачів. 
Свої вимоги мотивує тим, що 29 квітня 2020 року о 15:58 год. по вул.Городоцькій, 367, ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Рено», р.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху, не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем Фольксваген , р.н. НОМЕР_2 , який належить позивачці, в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Станом на день скоєння ДТП, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була забезпечена у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи вартість відновлювального ремонту становить 57 835, 37 грн., вартість матеріального збитку становить 44 824,08 грн., однак страховиком була проведена виплата на загальну суму 39 097,79 грн., а відтак недоплачено страхове відшкодування в розмірі 5 726,29 грн., яке слід стягнути з останнього. Крім цього, з ОСОБА_1 слід стягнути різницю між фактичною вартістю ремонту 57 835,37 грн. та страховим відшкодуванням, яке має бути сплачене 44 824,08 грн., в розмірі 13 011,29 грн. Беручи до уваги наведене, стверджує, що ДТП та наслідки, спричинені такою, призвели до порушення її нормальних життєвих зв`язків, моральні переживання посилюються в зв`язку з невжиттям відповідачами заходів щодо повного та своєчасного відшкодування збитків, а тому спричинену їй моральну шкоду оцінює в розмірі 20 000 грн. В зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.
Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 13 серпня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13011 грн. 29 коп. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.
В іншій частині вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Володимирівни1569 грн. 24 коп.
Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає рішення суду в частині задоволених позовних вимог до нього незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що належним відповідачем в даній справі є страхова компанія, яка повинна виплатити позивачці усю суму страхового відшкодування. Також звертає увагу, що позивачка жодним чином не вмотивувала розмір моральної шкоди, а також не доказала її настання.
В апеляційній скарзі скаржник просить скасувати рішення Залізничного районного суду м.Львова від 13 серпня 2021 року в частині щодо стягнення з нього коштів. Судові витрати просить покласти на позивача.
22 лютого 2022 року від Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому страхова компанія просить рішення суду в оскаржуваній частині залишити без змін. Вважає, що судом правильно було взято до уваги розмір виплаченого страхового відшкодування позивачу.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 03 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення – 04 березня 2022 року.

       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог щодо ОСОБА_1 , суд виходив з тих обставин, що страховою компанією в добровільному порядку виплачено суму страхового відшкодування з врахування фізичного зносу, податків та франшизи в межах ліміту відповідальності, а решта вартості майнового збитку підлягає стягненню з ОСОБА_1 . Стягуючи з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 4000 грн., суд прийшов до висновку, що такий розмір відповідатиме засадам розумності і справедливості.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Згідно ч.2 ст.8 ЗУ "Про страхування" (далі – Закон), страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Відповідно до ст.6 Закону, добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.
Відповідно до ст.25 Закону, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на визначених умовам страхування і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Між сторонами виникли правовідносини з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , 29.04.2020 року о 15.58 год. по вул. Городоцька, 367 у м.Львові, керуючи автомобілем марки «Рено» р.н. НОМЕР_1 , при зміні напрямку руху не впевнився в безпечності маневру, внаслідок чого відбулося зіткнення з автомобілем марки «Фольксваген» р.н. НОМЕР_2 , в результаті чого відбулася дорожньо-транспортна пригода, під час якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження. В зв`язку з наведеним, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та обрано йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 (триста сорок) грн. 00 коп., що стверджується Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 30.06.2020 року в справі № 462/2571/20 /а.с.14/.
Також судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 /а.с.9/.
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 Цивільного кодексу України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди.
Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Внаслідок такої протиправної поведінки ОСОБА_2 завдано шкоду, як власнику автомобіля. Отже, встановленими є такі елементи складу цивільного правопорушення як протиправна поведінка особи, настання шкоди та причинний зв`язок.
Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Вина підтверджена вказаною вище постановою Залізничного районного суду м.Львова від 30 червня 2020 року №372/1017/20, а тому наявним є такий елемент складу цивільного правопорушення, як вина.
На час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки «Renault master», реєстраційний номер НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», згідно полісу №АО/ 2044932 від 05.09.2019 року /а.с.126/
У зв`язку із цим, позивачка звернулася до «ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. /а.с.129/
Відповідно висновку автотоварознавчої експертизи № 260 від 14.11.2020 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля марки «Volkswagen Polo 1,6i», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент дослідження становить 64576,97 грн. Вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «Volkswagen Polo 1,6i» , реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження, внаслідок ДТП 29.04.2020 року, на момент дослідження становить 48963,42 грн. Ринкова вартість автомобіля марки «Volkswagen Polo 1,6i», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в цінах на 29.04.2020 року (без врахування пошкоджень отриманих в і внаслідок ДТП 29.04.2020 року) становить 247194,33 грн. /а.с.39-46/
ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачці страхове відшкодування на загальну суму 39 170,74 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №10966 від 25 червня 2020 року та №12437 від 19 березня 2021 року. /а.с.102-103/
Згідно ст. ст. 3, 6, п. 22.1 ст. 22, ст. 29 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди; страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого; у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством; страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.
В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Відповідно до вимог ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За змістом ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, за змістом вказаних норм матеріального права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону № 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Вищевказаний правовий висновок викладений у Постанові ВС КЦС від 14.02.2018 року в справі №754/1114/15-ц.
Під час розгляду справи, ОСОБА_1 жодними належними і допустимими доказами не довід, що розмір завданої ним матеріальної шкоди позивачці є значно меншим тій сумі яку виплатила його страхова компанія в користь позивачки.
ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» виплатила позивачці частину суми страхового відшкодування для відшкодування шкоди завданої ОСОБА_1 з врахування фізичного зносу, податків та франшизи в межах ліміту відповідальності.
Оскільки позивачкою не доведено, що ним здійснено відновлювальний ремонт автомобіля, відсутні підстави для стягнення з відповідачів вартість відновлювального ремонту автомобіля.
З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що вартість майнового збитку завданого ОСОБА_2 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка настала з вини ОСОБА_1 перевищує виплачений позивачці розмір страхового відшкодування, то з винної особи - відповідача ОСОБА_1 , підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартість матеріальних збитків) і отриманим страховим відшкодуванням, в розмірі 13011 грн. 29 коп.
У випадку проведення відновлювального ремонту позивачкою свого автомобіля з наданням відповідних доказів понесення витрат на такий ремонт, останній в праві звернутися до суду з позовом про відшкодування частини витрат на проведення відновлювального ремонту автомобіля з врахування доведення належними і допустимими доказами її вартості.
Покликання скаржника на те, що ліміт страхової відповідальності в 100000 грн. повністю покриває завдану ним шкоди і така шкода повинна стягуватися повність з страхової компанії є помилковим, оскільки страхова компанія здійснює виплатуз врахування фізичного зносу, податків та франшизи.
В даному випадку, оскільки позивачем не доведено проведення відновлювального ремонту автомобіля та її оплату, у відповідачів виник обов`язок по відшкодуванню вартості матеріальних збитків заподіяної власнику автомобіля марки «Volkswagen Polo», реєстраційний номер НОМЕР_2 .
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, визначає підстави відповідальності за завдану моральну шкоду. Так, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, до загальних підстав відповідальності, встановлених ст.1167 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача моральної (немайнової) шкоди, відповідно, необхідна сукупність чотирьох умов, а саме: наявність шкоди; протиправність дій заподіювача; причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; вина в заподіянні шкоди.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Наявність моральної шкоди доводиться позивачкою, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, крім випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачка зазнала моральних страждань в наслідок неправомірних дій відповідача, і розмір відшкодування моральної шкоди визначений судом в сумі 4000 грн. для відшкодування винною особою - позивачці є достатнім та справедливим.
Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 серпня 2021 року залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 13 серпня 2021 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 04 березня 2022 року.

       Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

               Судді:                                                        О.М. Ванівський

       Н.П. Крайник