ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" лютого 2022 р.                                                                  Справа №909/578/17

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача)                                        Якімець Г.Г.,
Суддів:                                                                      Бонк Т.Б.,                                                                                                                        Зварич О.В.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників сторін:
від позивача (скаржника) – Пилип В.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon»)
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», б/н від 28 березня 2018 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року, головуючий суддя Неверовська Л.М., судді: Максимів Т.В., Фанда О.М.
у справі № 909/578/17
за позовом Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія»,          м. Сєвєродонецьк, Луганська область
до відповідача Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», м. Івано-Франківськ
про стягнення заборгованості за кредитним договором №012 від 09.04.2012 у розмірі         2 533 341,27 грн.
в с т а н о в и в :
14 червня 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» звернулось до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за кредитним договором №012 від 09 квітня 2012 року у розмірі 2 533 341,27 грн., з яких: 1  266  357,90 грн. – заборгованість за кредитом; 834  867,85 грн. – заборгованість за процентами; 432  115,52 грн. – пеня (з урахуванням заяви від 17 серпня 2017 року, арк. справи 271 том І).
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року у справі №909/578/17 у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.
Рішення суду мотивоване тим, що виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та з видів своєї діяльності «банківська діяльність» без дотримання процедури, передбаченої статтями 2, 16, 26, 28, 46, 78 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», не дає підстави вважати таку юридичну особу правонаступником кредитної установи (банку). Суд дійшов висновку, що ПАТ «Укрінбанк» повинен був діяти відповідно до вимог, встановлених Законом України «Про банки і банківську діяльність» і проводити будь-які зміни щодо своєї діяльності, включаючи зміну назви, виключно після отримання на це згоди від Національного банку України. Також суд у рішенні зазначив, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» відсутній; правонаступництво між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Укрінком» не відбулось, передавальний акт або розподільчий баланс відсутній, виконання обов`язку боржника поручителем, заставодавцем, третьою особою також не відбувалось, окрім того, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців відсутній запис про те, що Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк». Місцевий господарський суд разом з тим, дійшов висновку, що обов`язковим суб`єктом банківських правовідносин є банк або інша фінансова установа, яка на підставі ліцензії НБУ здійснює банківські операції; на відміну від інших учасників господарських правовідносин, поряд із загальною, банк має також і спеціальну правосуб`єктність, тобто здатність юридичної особи набувати прав та обов`язків та нести відповідальність, у зв`язку із здійсненням банківської діяльності; на відміну від загальної цивільної правоздатності банківська правоздатність виникає з моменту реєстрації банку НБУ та внесення його до реєстру банків; банківська дієздатність виникає на підставі банківської ліцензії, виданої НБУ; будь-які зміни в діяльності банку повинні відповідати вимогам Закону України «Про банки і банківську діяльність» та в обов`язковому порядку попередньо погоджуватись з НБУ. Відтак, суд встановив, що на момент прийняття рішення у справі, позивач, по-перше, не зареєстрований як банківська установа, а по-друге, у нього відсутня банківська ліцензія. Враховуючи наведені вище мотиви, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову.
Не погоджуючись з рішенням місцевого господарського суду, позивач – Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія» звернувся до Львівського апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року у справі №909/578/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. Зокрема, зазначає, що зміна найменування юридичної особи позивача не свідчить про реорганізацію такої юридичної особи, а за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «Українська інноваційна компанія» є однією і тією ж юридичною особою з одним ідентифікаційним кодом 05839888, а в цьому випадку відбулась лише зміна назви та КВЕД. Також апелянт посилається на висновки рішень судів у справах №910/19381/16 та №826/14033/17, за якими позивача ПАТ «Українська інноваційна компанія» визнано правонаступником ПАТ «Укрінбанк».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. Зокрема, зазначав, що позивач не отримав права вимагати сплату відповідачем спірних коштів за тендерним договором. На думку відповідача позивач не має права на отримання коштів за кредитним договором, оскільки не є банком чи фінансовою установою, у нього відсутня банківська ліцензія, та останній не наділений спеціальними вимогами до сторони кредитних відносин (договорів). Крім цього, вказує про відсутність належних доказів видачі кредиту, відтак і відсутність підстав для стягнення коштів за кредитом, а додаткові угоди до кредитного договору є нікчемними. Одночасно відповідач зазначає про сплив позовної давності до вимоги позивача про стягнення коштів у цій справі.
Ухвалою Львівського апеляційного господарського суду від 17 квітня 2018 року (колегією суддів у складі: Галушко Н.А. (головуючий суддя), судді Данко Л.С. та Орищин Г.В.) відкрито апеляційне провадження у справі №909/578/17.
Ухвалою суду від 14 червня 2018 року провадження у справі №909/578/17 зупинено до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи №910/8117/17; зобов`язано сторін надати суду докази усунення обставин, що зумовили зупинення провадження у справі №909/578/17.
Судом встановлено, що постановою Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №910/8117/17 за позовом ПАТ «Українська інноваційна компанія» до ПрАТ «Оболонь» про стягнення 169  298  974,35 грн. задоволено касаційну скаргу ПрАТ «Оболонь», скасовано рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду і ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

Разом з тим, Указом Президента України від 29 грудня 2017 року №454/2017 «Про ліквідацію апеляційних господарських судів та утворення апеляційних господарських судів в апеляційних округах» Львівський апеляційний господарський суд ліквідовано та утворено Західний апеляційний господарський суд в апеляційному окрузі, що включає Закарпатську, Івано-Франківську, Львівську, Тернопільську та Чернівецьку області з місцезнаходженням у місті Львові.
Згідно з ч.6 ст.147 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно-територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Суд, що ліквідується, в місячний строк з дня припинення здійснення правосуддя передає до новоутвореного суду матеріали та документи, пов`язані зі здійсненням таким судом повноважень, судові справи та матеріали проваджень, що перебувають у володінні суду, що ліквідується, передаються негайно, до дня початку роботи новоутвореного суду.
В газеті «Голос України» №185 (6940) від 03 жовтня 2018 року опубліковано повідомлення про початок роботи Західного апеляційного господарського суду з 03 жовтня 2018 року.
Судді Львівського апеляційного господарського суду переведені до Західного апеляційного господарського суду Указом Президента України від 28 вересня 2018 року №295/2018.
Відповідно до частин 5, 7 ст.31 ГПК України у разі ліквідації суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому цією статтею, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 жовтня 2018 року справу №909/578/17 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Зварич О.В. та Мирутенко О.Л.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 02 листопада 2020 року справу №909/578/17 прийнято до провадження колегією суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Якімець Г.Г. (головуючий суддя), судді: Зварич О.В. та Мирутенко О.Л.; провадження у справі поновлено; справу №909/578/17 призначено до розгляду в судовому засіданні на 23 листопада 2020 року.
Судові засідання з розгляду справи в суді апеляційної інстанції проводилися в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням системи «EasyCon», на підставі клопотання позивача та відповідних ухвал суду.
09 грудня 2020 року від відповідача до суду надійшло клопотання (вих.№09-04/862 від 07 грудня 2020 року), в якому останній просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Разом з цим, від позивача до суду надходили додаткові пояснення по справі.
Розгляд справи неодноразово відкладався з підстав, зазначених у відповідних ухвалах.
24 січня 2022 року від позивача до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до оприлюднення судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №910/4475/19. Зокрема, позивач посилається на п.7 ч.1 ст.228 ГПК України та те, що висновок у справі №910/4475/19 матиме значення для розгляду цієї справи. Скаржник зазначає, що при розгляді вказаної справи буде надаватись висновок щодо застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16.
Розглянувши клопотання позивача про зупинення провадження у справі, колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні такого, з огляду на наступне:
Відповідне до п.7 ч.1 ст.228 ГПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі, зокрема у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
В ухвалі Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі №910/4475/19 суд касаційної інстанції зазначив, що з метою розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики щодо здійснення провадження у разі ініціювання справи про банкрутство за правилами Закону про банкрутство щодо юридичної особи, стосовно якої було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора, суд дійшов висновків:
-          про необхідність вирішити питання щодо наявності чи відсутності підстав для відступу від правової позиції Верховного Суду у складі іншої колегії суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду, викладеної  справі №905/1328/17 щодо застосування положень Закону про банкрутство до юридичної особи, щодо якої було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора, яке в подальшому скасовано рішенням суду;
-          про необхідність уточнення питання щодо допустимості застосування спеціального нормативного акту з питань банкрутства: Закону про банкрутство та/або Кодексу України з процедур банкрутства, що введений в дію з 21.10.2019; до юридичних осіб, щодо яких було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії, відкриття ліквідаційної процедури та призначення ліквідатора, у тому числі коли відповідне рішення в подальшому скасовано рішенням суду.
З наведеного вбачається, що правовідносини, що є предметом у цій справі (стягнення коштів за кредитним договором, в тому числі також питання щодо права позивача на стягнення таких коштів) не є подібними до правовідносин, вирішення яких є предметом у справі №910/4475/19 (питання щодо банкрутства). Поряд з тим, колегія суддів вважає безпідставними посилання скаржника на те, що при розгляді вказаної справи буде надаватись висновок щодо застосування постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16, оскільки в ухвалі Верховного Суду віл 22 червня 2021 року у справі №910/4475/19 жодним чином не згадується справа №925/698/16 та про надання висновку щодо застосування постанови Великої Палати Верховного Суду у згаданій справі.
Слід зазначити, що п.7 ч.1 ст.228 ГПК України передбачено право, а не обов`язок суду, за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи, зупинити провадження у справі, зокрема у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
Поряд з тим, колегія суддів не вбачає підстав для зупинення провадження у справі до оприлюднення судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду судового рішення у справі №910/4475/19 (про визнання ПАТ «Златобанк» банкрутом).
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичні особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до п.10 ч.3 ст.2 ГПК України.
Поняття «розумного строку» не має чіткого визначення, проте, розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України №4469/07 від 02.05.2013, Папазова та інші проти України №№32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07 від 15.03.2012).

Представник позивача (скаржника) в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) вимоги апеляційної скарги підтримав, просив задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року у справі №909/578/17 та прийняти нове рішення про задоволення позову, з підстав, наведених у апеляційній скарзі та додаткових поясненнях. Зокрема, зазначав, що позивач лише змінив назву з ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», відтак, має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання останнього за кредитним договором №012 від 09 квітня 2012 року.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання.
Оскільки явка представника відповідача в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено місцевим господарським судом та вбачається з матеріалів справи, 09 квітня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» (в тексті договору – «банк») та Дочірнім підприємством «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «ДАК «Автомобільні дороги України» (в тексті договору – позичальник) укладено кредитний договір №012, відповідно до умов якого банк надає позичальнику кредит в розмірі 10  000  000 грн., на термін до 04 квітня 2013 року (включно).
Згідно з п.3.2.1 Договору кредит використовується позичальником на поповнення оборотних коштів.
Пунктом 3.4.1 Договору визначено, що позичальник сплачує банку проценти в розмірі 20% річних в гривні. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту. Проценти за кредитом нараховуються за період, що розпочинається з дати виникнення заборгованості за кредитом по обліку банку, яка виникла в межах заборгованості по кредиту і закінчується останнім календарним днем поточного місяця, за який нараховуються проценти. Будь-який наступний період нарахування процентів у подальшому є період з першого по останній календарний день поточного місяця та до повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом використовується метод факт/факт, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та році. При розрахунку процентів не враховується день надання та день повернення кредиту. Фактично нараховані проценти позичальник зобов`язаний сплачувати з першого по десяти календарний день (включно) кожного наступного місяця, за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту, відповідно до встановленого порядку.
Відповідно до п.6.3 Договору у разі порушення строків сплати процентів за кредитом, позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму несплачених (несвоєчасно сплачених) процентів, із розрахунку фактичної кількості прострочених днів, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня.
У разі порушення граничного терміну повернення кредиту, позичальник сплачує пеню. Пеня нараховується на суму простроченої заборгованості починаючи з дати її виникнення до дати повернення кредиту, в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який нараховується пеня (п.6.4 Договору).
Згідно з п.7.1 Договору останній залишається чинним до дати повної сплати позичальником заборгованості за кредитом, процентів та інших платежів за цим договором відповідно до умов цього договору.
В подальшому сторонами укладено додаткові угоди щодо граничного терміну погашення кредиту, строків сплати процентів та умов надання кредиту, граничного терміну надання кредиту та інших умов.
На виконання умов Договору ПАТ «Укрінбанк» надало відповідачу кредит в розмірі, передбаченому кредитним договором.
Поряд з тим, як стверджує позивач, станом на 01 січня 2017 року загальна заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, пені становить 2  533  341,27 грн., з яких: 1  266  357,90 грн. – заборгованість за кредитом, 834  867,85 грн. – заборгованість за процентами; 432  115,52 грн. – пеня.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції останнім також встановлено, що постановою Національного банку України №934 від 24 грудня 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрінбанк» віднесено до категорії неплатоспроможних та згідно рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24 грудня 2015 року №239 запроваджено тимчасову адміністрацію й призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації.
22 березня 2016 року Національним банком України прийнято постанову №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк»». Разом з тим, цього ж дня Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку», яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Укрінбанк», призначено уповноважену особу Фонду гарантування та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «Укрінбанк».
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 16 березня 2016 року у справі №826/1162/16, залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року, визнано незаконною та скасовано постанову Правління НБУ №934 від 24 грудня 2015 року «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до категорії неплатоспроможних», визнано незаконним та скасовано рішення виконавчої дирекції  Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».
Однак, постановою Верховного суду України від 24 жовтня 2017 року по справі №21-3926а16 скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 березня 2016 року, ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2016 року та Вищого адміністративного суду України від 31 серпня 2016 року у справі №826/1162/16  і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову про визнання протиправними, скасування рішень та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року у справі №826/14033/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 лютого 2018 року задоволено позов ПАТ «Українська інноваційна компанія» до Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними та скасування згадуваних вище постанови Правління НБУ №934 від 24 грудня 2015 року та рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №239 від 24 грудня 2015 року. Вказані судові рішення залишено без змін постановою Верховного Суду від 09 серпня 2019 року у справі №826/14033/17 (встановлено апеляційним судом).

Також судом встановлено, що 13 липня 2016 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк» назву останнього змінено на ПАТ «Укрінком», про що внесено відомості до державного реєстру. Поряд з цим, вказаним рішенням також змінено види діяльності товариства, зокрема, виключено такий вид діяльності як діяльність комерційних банків (код КВЕД 64.19 інші види грошового посередництва) та визначено основний вид діяльності – код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, код КВЕД 64.99 надання інших фінансових послуг.
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк», оформленим протоколом №6 від 28 березня 2017 року, змінено найменування товариства як юридичної особи з ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», затверджено статут у новій редакції.
Так, згідно з п.1.1 Статуту ПАТ «Українська інноваційна компанія», затвердженого рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк», оформленим протоколом №6 від 28 березня 2017 року, ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».
Відтак у червні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Українська інноваційна компанія», вважаючи себе правонаступником Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк», звернулось до суду з цим позовом про стягнення з Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» заборгованості за кредитним договором №012 від 09 квітня 2012 року у розмірі 2 533 341,27 грн., з яких: 1  266  357,90 грн. – заборгованість за кредитом; 834  867,85 грн. – заборгованість за процентами; 432  115,52 грн. – пеня.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, а у відповідності до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення  параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Умови та порядок створення, державної реєстрації, ліцензування діяльності та реорганізації банків, вимоги щодо статуту, формування статутного капіталу та інших фондів, а також здійснення функцій банків встановлюються  законом про банки і банківську діяльність. Законодавство про господарські товариства та про кооперацію поширюється на банки в частині, що не суперечить цьому Кодексу та зазначеному закону (ч.5 ст.336 ГК України).
Відповідно до ст.2 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» злиття, приєднання, виділ, поділ банку, зміна його організаційно-правової форми (перетворення), наслідком яких є передача його майна, коштів, прав та обов`язків правонаступникам, прийняття його майна правонаступником є реорганізацією банку.
Судом першої інстанції правильно зауважено, що як реорганізація, так і ліквідація банку передбачає погодження цих процедур НБУ (ст.ст.28, 78 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»). З огляду на зміст визначення терміну «реорганізація банку», що наводиться у вказаному спеціальному законі, лише заходи з реорганізації передбачають правонаступництво; при ліквідації банківської установи, правонаступництво згідно з ЗУ «Про банки і банківську діяльність» - відсутнє.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.26 ЗУ «Про банки та банківську діяльність» банк може бути реорганізований за рішенням власників банку. Реорганізація може здійснюватися шляхом злиття, приєднання, поділу, виділу, перетворення. У разі реорганізації банку шляхом перетворення до таких правовідносин не застосовуються норми законодавства щодо припинення юридичної особи.
У ст.46 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачено обов`язок Правління банку протягом трьох робочих днів інформувати НБУ про наступні свої дії: звільнення керівника (керівників) банку та про кандидатуру на призначення на цю посаду; зміну юридичної адреси і місцезнаходження банку та його відокремлених підрозділів; припинення банківської ліцензії.
Зміни до статуту банку підлягають державній реєстрації відповідно до законодавства з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Банк подає документи для проведення державної реєстрації змін до статуту банку після їх погодження Національним банком України. Національний банк України приймає рішення про погодження змін до статуту банку або про відмову в їх погодженні не пізніше місячного строку з дня подання повного пакета документів. Національний банк України в установленому ним порядку вносить відповідний запис до Державного реєстру банків після проведення державної реєстрації змін до установчих документів (ст.16 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Банківська ліцензія – це документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у Законі, на підставі якого банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність (ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність»).
Відповідно до вказаної статті Закону банк – юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.
Статтею 47 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» передбачалося, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.
Як встановлено судом вище, 13 липня 2016 року рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк» змінило назву на ПАТ «Укрінком», про що внесено відомості до державного реєстру. Поряд з цим, вказаним рішенням також змінено види діяльності товариства, зокрема, виключено такий вид діяльності як діяльність комерційних банків (код КВЕД 64.19 інші види грошового посередництва) та визначено основний вид діяльності – код КВЕД 68.20 надання в оренду й експлуатація власного чи орендованого нерухомого майна, код КВЕД 64.99 надання інших фінансових послуг.
Рішенням позачергових загальних зборів акціонерів ПАТ «Укрінбанк», оформленим протоколом №6 від 28 березня 2017 року, змінено найменування юридичної особи, а саме: з ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», затверджено статут у новій редакції, згідно з п.1.1 якого ПАТ «Українська інноваційна компанія» продовжує свою діяльність на підставі цього Статуту шляхом зміни найменування з ПАТ «Укрінбанк» на ПАТ «Українська інноваційна компанія», яке є набувачем всіх прав та обов`язків ПАТ «Український інноваційний банк».
В цьому випадку колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що виключення кредитною становою зі своєї назви слова «банк» та з видів своєї діяльності «банківська діяльність» без дотримання процедури, передбаченої ст.ст.2, 16, 26, 28, 46, 78 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», не дає підстави вважати її правонаступником кредитної установи (банку), а ПАТ «Укрінбанк» повинен був діяти відповідно до вимог, встановлених вказаним законом і проводити будь-які зміни щодо своєї діяльності включаючи зміну назви, виключно після отримання на це згоди від НБУ.
При прийнятті рішення у цій справі, колегія суддів враховує висновки, викладені Об`єднаною Палатою Верховного суду у постанові від 03 серпня 2018 року у справі №910/8117/17 (до розгляду якої зупинялося апеляційне провадження у цій справі) та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16.
Так, у пунктах 6.11-6.13 та 7.1 постанови Об`єднаної Палати Верховного Суду від 03 серпня 2018 року у справі №910/8117/17 судом зроблено наступні висновки:
Ураховуючи зазначені положення законодавства, за установлених судами обставин про здійснення дій щодо реєстрації нової редакції статуту ПАТ «Укрінбанк», зміни назви на ПАТ «Укрінком», а в подальшому на ПАТ «Українська інноваційна компанія», зміни місцезнаходження товариства та видалення певних видів діяльності товариства на підставі рішень позачергових загальних зборів акціонерів, висновок судів попередніх інстанцій про правонаступництво ПАТ «Укрінком» і ПАТ «Українська інноваційна компанія» - ПАТ «Укрінбанк» без дотримання відповідної процедури є помилковим і таким, що не відповідає положенням чинного законодавства.
Матеріали справи не містять будь-яких доказів на підтвердження переходу до ПАТ "Українська інноваційна компанія" прав та обов`язків саме банківської установи - ПАТ "Укрінбанк" згідно із законодавчо встановленою процедурою. Водночас залишення позивачем у цьому випадку ідентифікаційного коду юридичної особи (05839888), який було присвоєно ПАТ "Укрінбанк", суперечить наведеному вище.
Отже, зазначені обставини спростовують доводи позивача про наявність у нього на час звернення з позовом до суду правових підстав для стягнення заборгованості за спірним кредитним договором, укладеним банківською установою - ПАТ "Укрінбанк" стосовно якої, за інформацією, викладеною Фондом гарантування вкладів фізичних осіб на офіційному сайті   (http://www.fg.gov.ua), запроваджено процедуру ліквідації, поза межами порядку   щодо стягнення простроченої заборгованості позичальників та інших боржників банку, встановленого законами України "Про банки і банківську діяльність" та "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Зважаючи на викладене, об`єднана палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступлення від висновку Верховного Суду, наведеного у постанові від 14.02.2018 у справі №910/7828/17, стосовно того, що виключення кредитною установою зі своєї назви слова "банк" та із переліку видів своєї діяльності банківської діяльності без дотримання процедури, передбаченої статтями 2, 16, 26, 28, 46, 78 Закону України "Про банки і банківську діяльність", не дає підстав вважати її правонаступником кредитної установи (банку).
Отже, дійшовши висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПАТ "Українська інноваційна компанія" як правонаступника ПАТ "Укрінбанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором на підставі норм Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" і Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань", суди першої та апеляційної інстанцій не застосували положення Закону України "Про акціонерні товариства" у частині переваги норм законів, що регулюють порядок надання фінансових послуг та здійснення банківської діяльності, а також положень Закону України "Про банки і банківську діяльність", які підлягали застосуванню під час вирішення спору у цій справі та на які у судових рішення взагалі не має жодного посилання.
Крім цього, у п.п.208, 209, 221-223, 226 постанови від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила:
Отже, не залежно від того чи проведена ліквідація банку чи ні, банк зобов`язаний узгоджувати внесення змін до свого статуту з НБУ відповідно до вимог банківського законодавства. Ця вимога чинна незалежно від чинності Постанови НБУ про неплатоспроможність банку, Рішення Фонду про тимчасову адміністрацію, Постанови НБУ про відкликання ліцензії та ліквідацію банку, Рішення Фонду про ліквідацію банку.
Правочину між ПАТ «Український інноваційний банк» та ПАТ «УКРІНКОМ» щодо передачі прав та обов`язків банку не відбулось, правонаступництва в розумінні процедури реорганізації також. Іншої передбаченої статтею 512 ЦК України зміни кредитора в особі ПАТ «Український інноваційний банк» на ПАТ «УКРІНКОМ» (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не доведено.
Реорганізація банку в іншу особу, або передача прав та обов`язків банку іншій особі за іншими правочинами, навіть зміна назви, якщо це тягне трансформацію носія таких прав та обов`язків, має проводитись у спосіб, який відповідає закону, а за наявності прогалин в законодавчому регулюванні загальним принципам законодавства, в першу чергу спеціального, яке регулює банківську діяльність як специфічний вид діяльності. Не можуть ставитись діями однієї особи під загрозу система банківського нагляду, встановлена банківським законодавством, та реалізація мети цього законодавства.
Виведення банку з ринку шляхом виключення слова «банк» з його назви та «банківської діяльності» з видів його діяльності законом не передбачено. Попри те, що закон не містить прямої заборони вказаних рішень керівників банку як таких, здійснення цього без узгодження з НБУ не відповідає загальним принципам банківського законодавства.
Якщо юридична особа бажає припинити банківську діяльність, то вона має як банк вийти з ринку за процедурами, які передбачені законодавством, що регулює здійснення банківської діяльності в Україні, для виведення банку з ринку під наглядом НБУ та за участю Фонду.
Отже, перехід прав та обов`язків від ПАТ «Український інноваційний банк» до ПАТ «УКРІНКОМ» та наступних осіб, які заявляли про своє отримання прав та обов`язків цього банку, не міг відбуватись лише на підставі виключення кредитною установою із своєї назви слова «банк» та виключення з видів своє діяльності «банківської діяльності» без дотримання вимог банківського законодавства. Організаційні зміни банку від 13 липня 2016 року та від 28 березня 2017 року не відповідають вимогам банківського законодавства.
Поряд з тим, колегією суддів враховано, що у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №910/7962/19 колегія суддів касаційного суду зазначила про недоведеність ПАТ «Українська інноваційна компанія» необхідності та наявності підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 грудня 2019 року у справі №925/698/16, внаслідок чого закрито касаційне провадження у вказаній справі.
Зважаючи на встановлені обставини у цій справі, беручи до уваги висновки Об`єднаної та Великої Палат Верховного Суду, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого господарського суду про відсутність підстав для задоволення позову Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заборгованості за кредитним договором №012 від 09 квітня 2012 року у розмірі 2 533 341,27 грн., оскільки ПАТ «Український інноваційний банк» не було припинено чи змінено у встановленому законом порядку на ПАТ «Укрінком», у зв`язку з чим, позивач (ПАТ «Українська інноваційна компанія») не набув прав банку, відтак, у останнього відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним останнім з ПАТ «Український інноваційний банк».
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем права вимоги до Дочірнього підприємства «Івано-Франківський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» щодо повернення кредитних коштів та інших нарахувань, що виникають з кредитних відносин, що слугує самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи скаржника про скасування рішення місцевого господарського суду є безпідставними.
Рішення суду першої інстанції прийняте у відповідності з вимогами діючого законодавства, а тому підстав для його скасування апеляційний господарський суд не вбачає.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційної скарги – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

постановив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 19 березня 2018 року у справі №909/578/17 залишити без змін, а апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» – без задоволення.
Матеріали справи №909/578/17 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 11 березня 2022 року

Головуючий (суддя-доповідач)                                                  Якімець Г.Г.
          
Суддя                                                                                           Бонк Т.Б.

Суддя                                                                                          Зварич О.В.