ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 р.	Справа № 520/11764/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Калиновського В.А.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання  Лисенко К.В. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Заічко О.В., м. Харків,  по справі № 520/11764/21
за позовом ОСОБА_1      
до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області                        
про стягнення суддівської винагороди,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року по справі                   № 520/11764/21 адміністративний позов судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1  задоволено.
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за червень 2021 року, що складає 18918,0 грн та підлягає індексації, починаючи з 01 січня 2021 року по день фактичного розрахунку.
Рішення в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплаченої частини суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за червень 2021 року, що складає 18918.00 грн - звернуто до негайного виконання.
Позивач звернувся до суду із заявою в порядку ст. 382 КАС України, в якій просив суд: зобов`язати суб`єкта владних повноважень - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Харківській області у строк, встановлений судом, що не перевищує 5 днів, подати звіт про виконання судового рішення по справі №520/11764/21 (головуючий суддя Заічко О.В.) з урахуванням порядку виконання судових рішень, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України.
В обґрунтування поданої заяви позивач зазначив, що обізнаність відповідача з 22.10.2021 року про існування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року по справі № 520/11764/21, яке звернуто до негайного виконання; його невиконання у строк з 22.10.2021року по 15.11.2021 року попри особливий порядок негайного виконання; відсутність засобів реагування на заяву позивача від 22.10.2021 року про добровільне виконання вказаного рішення, свідчить про існування обставин, що зумовлюють зобов`язання суб`єкта владних повноважень в силу вимог ч. 1 ст. 382 КАС України, подати звіт про виконання судового рішення з урахуванням порядку виконання судових рішень, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 371 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2021 року у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції ухвалу скасувати, справу направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.  Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального та матеріального права. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, вважаючи її законною та обґрунтованою.
Сторони в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином. 
Відповідно до  ч.2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених  про дату, час і місце  розгляду справи, не перешкоджає  розгляду  справи.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Відмовляючи у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в даній адміністративній справі відсутні.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступні обставини.
Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Частиною 1 статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Частиною 4 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Згідно статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями статті 370 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Тобто, судове рішення, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню стороною, на яку покладено такий обов`язок відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, учасник справи, якому належить виконати судовий акт, повинен здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статті 8 Конституції України принципу верховенства права. Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд повинен з`ясувати, чи виконано судове рішення, причини, які призвели до невиконання такого рішення та чи є вони об`єктивними, а також оцінити ризики, які можуть існувати для позивача у випадку невиконання рішення суду.
Згідно з частиною 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, процесуальним законом передбачена можливість суду в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.
Натомість, такий процесуальний механізм судового контролю застосовується судом на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, оскільки дефініція статті 382 КАС України передбачає право суду на його застосування, а не обов`язок.
Необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав.
Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 28.04.2021 у справі 806/2594/16, від 14.05.2020 у справі №800/320/17.
Як встановлено судом, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.10.2021 року по справі № 520/11764/21 адміністративний позов судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 було задоволено.
Стягнуто з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплачену частину суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за червень 2021 року, що складає 18918,0 грн та підлягає індексації, починаючи з 01 січня 2021 року по день фактичного розрахунку.
Рішення в частині стягнення з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області на користь судді Коломацького районного суду Харківської області ОСОБА_1 невиплаченої частини суддівської винагороди у вигляді щомісячної доплати за вислугу років за наявності стажу роботи більше 10 років - у розмірі 30 відсотків у відповідності до ч. 5 ст. 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" за червень 2021 року, що складає 18918.00 грн - звернуто до негайного виконання.
На виконання рішення суду Харківським окружним адміністративним судом 16.11.2021 року видано виконавчий лист.
Колегія суддів враховує ту обставину, що рішення суду у справі №520/11764/21 перебуває у процесі виконання та на даний час є підтвердження часткового його виконання, а саме в сумі 15 229 грн., про що свідчать копія списку перерахування в банк в міжророзрахунковий період №331 за листопад 2021 та платіжне доручення №4596 від 18.11.2021 щодо перерахування коштів (а.с.223-224).
З матеріалів справи не вбачається наявності таких доказів, що дають підстави вважати що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування у спірному випадку судового контролю за виконанням відповідачем судового рішення у спосіб, визначений частиною 1 статті 382 КАС України.
Слід зауважити, що позивач не позбавлений можливості звернутися з відповідною заявою повторно за наявності достатніх підстав та не виконання рішення суду.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи ухвалу суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини справи, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції у справі, відповідно апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2021 року по справі                      № 520/11764/21 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.А. Калиновський	
Судді	   	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва   	
Повний текст постанови складено  23.02.2022 року