У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2022 року
м. Київ
справа №607/20885/19
провадження № 51-602ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20  вересня 2021 року звільнено ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК, а кримінальне провадження щодо нього закрито.
Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року вищевказану ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Серед іншого потерпілий посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду. Вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанції не мотивували свої висновки щодо необхідності правильної кваліфікації дій ОСОБА_5 , оскільки вони мають кваліфікуватись за ч. 4 ст. 296 КК. Стверджує, що апеляційний суд безпідставно допустив до розгляду справи прокурора ОСОБА_6 , який участі у суді першої інстанції не приймав і в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які підтверджують його повноваження. Вважає, що суд повинен був закрити кримінальне провадження лише за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення. Вважає, що судами не враховано висновку, викладеного у постанові Касаційного кримінального суду від 23 лютого 2021 року (справа №397/42/20) та практики Європейського суду з прав людини.
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Потерпілий звертає увагу на те, що дії ОСОБА_5 повинні кваліфікуватись за ч. 4 ст. 296 КК, а не за ч. 1 ст. 125 КК. Однак відповідно до кримінального процесуального законодавства суди позбавлені процесуальної можливості для констатації наявності в діях особи складу більш тяжкого кримінального правопорушення, аніж те, яке зазначено прокурором у обвинувальному акті.
Щодо доводів потерпілого про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, то колегія суддів зауважує таке.
Частиною 4 ст. 286 КПК, передбачено, що якщо під час здійснення судового розгляду сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має його невідкладно розглянути.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули встановлені цією статтею строки. 
Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
З долучених до скарги судових рішень вбачається, що у судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 – адвокат ОСОБА_7 звернувся до суду з клопотанням про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч.  1 ст. 125 КК, у зв`язку із закінченням строків давності.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, суд вказав, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК, яке відповідно до ст. 12 КК є кримінальним проступком, та за яке передбачено максимальне покарання у виді виправних робіт на строк до 1 року. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі минуло два роки.  Встановивши, що кримінальне правопорушення обвинуваченим вчинено 04 липня 2019 року і на момент розгляду у суді першої інстанції, а саме 20 вересня 2021 року закінчились строки давності притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання захисника про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .
Доводи потерпілого про те, що апеляційний суд безпідставно допустив до розгляду кримінального провадження прокурора ОСОБА_6 , який участі у суді першої інстанції не приймав і в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи, які підтверджують його повноваження, є безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до абзацу 3 ч. 4 ст. 36 КПК у судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, за нововиявленими або виключними обставинами можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня, а тому прокурор ОСОБА_6 мав повноваження приймати участь у суді апеляційної інстанції.
Таким чином, апеляційний суд переглянув ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, дав належну оцінку доводам апеляційної скарги потерпілого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, вказав відповідні мотиви та обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши у своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення. 
Посилання у касаційній скарзі на висновок, викладений у постанові Касаційного кримінального суду від 23 лютого 2021 року (справа №397/42/20) колегія суддів відхиляє, оскільки цей висновок є нерелевантним обставинам у цьому провадженні.
Судові рішення відповідають вимогам ст. ст. 370, 419 КПК, є законними, вмотивованими та обґрунтованими.
Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілого ОСОБА_4 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 вересня 2021 року та ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 10 листопада 2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                    ОСОБА_3