Справа № 344/14001/21 
Провадження № 22-ц/4808/1702/21 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2021 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого  Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)
суддів:          Максюти І.О., Василишин Л.В.,
серкетаря         Мельник О.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження  апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2021 року, ухвалене в складі судді Бабій О.М. в м. Івано-Франківську, повний текст складено 28 вересня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.
Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син – ОСОБА_3 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано, малолітнього сина залишено проживати з матір`ю. Відповідач окрім аліментів, коштів на утримання сина не надає. Проте, протягом 2019 - 2021 років вона понесла додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 68 788 грн, з яких: 65 000 грн відповідно до договору про надання послуг денного догляду за дитиною та за відвідування сином державного садка в період з січня 2020 року по вересень 2021 року в розмірі 3 788 грн. Вважала, зазначені додаткові виртати на дитину повинні нести батьки поріву, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь 34 394 грндодаткових витрат на дитину, тобто Ѕ понесених нею витрат на суму 68 788 грн.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позову, посилаючись на те, що суд неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому постановив незаконне рішення. Вказує, що судом першої інстанції помилково не взято до уваги доводи про необхідність укладання договору про надання послуг денного догляду за дитиною, оскільки вона змушена працювати з восьмигодинним робочим днем, що підтверджується довідкою №25/21, виданої ТОВ «Буковель», що унеможливлює здійснювати самостійний догляд за дитиною.
15 листопада 2021 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що ним своєчасно сплачується аліменти на утримання сина. Крім того, займається вихованням дочки та допомагає ще сину студенту, тому сплачувати додаткові витрати не має можливості.
Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. 
За змістом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вказане, розгляд справи здійснюється без виклику сторін у порядку спрощеного позовного провадження.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав. 
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову , суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись із позовом до суду ОСОБА_1 просила про стягнення з відповідача половини додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, понесених за відвідування нею дошкільного навчального закладу, а також за послуги по догляду за дитиною. Однак такі витрати не входять до додаткових в розумінні статті 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи хворобою). Укладення договору про надання послуг денного догляду за дитиною було виключно рішенням позивача, у суду відсутні докази неможливості матір`ю самостійно здійснювати такий догляд. Витрати на харчування дитини у дошкільному навчальному закладі повинні покриватись аліментними платежами.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина третя статті 13 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 13 червня 2019 року.
З договором про надання послуг денного догляду за дитиною від 02 січня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_5 зобов`язалась за завданням ОСОБА_1 надати послуги по доглядом за дитиною ОСОБА_4 .
На виконання вказаного договору позивач сплатила 65 000 гривень, що підтверджується копіями квитанцій до прибуткового касового ордера (а.с. 8-11).
За відвідування ОСОБА_4 ДНЗ № 22 (харчування, добровільні внески) позивач сплатила 3 788 гривень, на підтвердження чого до позову долучено копії квитанцій (а.с. 12-18). 
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Ураховуючи наведене, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17.
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Встановлено, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання витрат на підставі договору про надання послуг денного догляду за дитиною від 02 січня 2019 рокуу розмірі 65 000 грн та необхідності укладення такого договору.
Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції вірно виходив з того, що заявлені витрати не входять до додаткових в розумінні статті 185 СК України, так як не викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини чи хворобою) .
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що судом помилково не взято до уваги доводи про необхідність укладання договору про надання послуг денного догляду за дитиною, так як вона змушена працювати з восьмигодинним робочим днем, оскільки суперечать приписам статті 185 СК України. 
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України) становить 2 189 грн.
Ціна позову в даній справі становить 34 394 грн, яка станом на 01 січня 2021 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2189 грн*100=218 900 грн).
Отже зазначена справа є малозначною в силу вимог закону, тому в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний  суд,

ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 27 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її підписання і в касаційному порядку оскарженню не підлягає, а у випадках, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
Повний текст складено 24 грудня 2021 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                       І.О.Максюта
                                                       Л.В.Василишин