ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер справи №521/15930/20
Апеляційне провадження №22-ц/813/3282/22  
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,
за участю секретаря - Кузьмук А.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Ростомова Гранта Артуровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» на рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Сегеди О.М.,  
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви та відзив на позов
У вересні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» (далі -ТОВ «РІГЛ А», товариство) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 ,приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В., про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.
Позов обґрунтовано тим, що ТОВ «РІГЛ А» на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 27 лютого 2019 року належить 618/1000 частин нежитлового приміщення під АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м., яке було видане приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстроване за №281 від 27 лютого 2019 року.
Підставою для видачі свідоцтва від 27 лютого 2019 року став протокол №387778 від 13 лютого 2019 року, сформований на підставі проведених електронних торгів, згідно якого переможцем визначено ТОВ «РІГЛ А»  з ціновою пропозицією 2 487 780 грн., та Акт про проведення електронних торгів, затверджений начальником Першого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А.О. від 26 лютого 2019 року.
27 лютого 2019 року право власності ТОВ «РІГЛ А» на 618/1000 частин нежитлового приміщення під АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Товариство вказувало, що нещодавно йому стало відомо, що 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. було повторно зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на приміщення АДРЕСА_2 .
ТОВ«РІГЛ А» зазначало, що одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право власності на об`єкти нерухомості зареєстровано первинно та не припинялося. 
Вважає, що в результаті прийняття неправомірного рішення про внесення запису про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. було допущено втручання в володіння майном, належного позивачу, оскільки остання не мала законних підстав на проведення реєстрації права власності на приміщення АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 , так як спірне приміщення належить на праві власності на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року - ТОВ«РІГЛ А», право власності якого було зареєстровано раніше 27 лютого 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Посилаючись на наведені вище порушення прав ТОВ «РІГЛ А», позивач просив суд визнати противоправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 50543917 від 29 грудня 2019 року,прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В., та скасувати запис про право власності номер 34938950 від 27 грудня 2019 року, зареєстроване за ОСОБА_1 (т.1а.с.4-7).
У відзиві на позов відповідач ОСОБА_1  позов не визнав, зокрема, зазначив, що:
-27 грудня 2007 року між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Грані» (далі – ТОВ «Грані») було укладено договір інвестування №57/МТ10/07 від 27 грудня 2007 року, предметом якого було новозбудоване нерухоме майно, а саме нежитлове (торгове) приміщення № НОМЕР_1 , загальною площею 37,70 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . За умовами вказаного договору він зобов`язувався сплачувати ТОВ «Грані» грошові кошти шляхом здійснення інвестиційних внесків згідно графіка їх сплати, а ТОВ «Грані» зобов`язувалось передати йому у власність об`єкт інвестування;        
- на виконання умов договору інвестування відповідно до графіка сплати внесків, він виплатив інвестору грошові кошти в розмірі 333 948,89 грн., що підтверджується квитанціями та платіжними дорученнями;
- 15 серпня 2016 року ТОВ «Грані-Інвест», який є правонаступником інвестиційних прав на спірне нежитлове приміщення ТОВ «Грані», за договором купівлі-продажу №71/МТ16/16 продало ОСОБА_2 майнові права на все нежитлове приміщення загальною площею 750 кв.м., яке розташоване на першому та другому поверхах 16 поверхового будинку по АДРЕСА_3 ;
- 14 листопада 2016 року будинок по АДРЕСА_3 був зданий до експлуатації, про що був складений Акт готовності до експлуатації від 14 листопада 2016 року, а 07 грудня 2016 року на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 07 грудня 2016 року №584/01-06, будинку було присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_3 ;
- 22 грудня 2016 року право власності ОСОБА_2 на приміщення загальною площею 750 кв.м., яке розташоване на першому та другому поверхах 16 поверхового будинку по АДРЕСА_3 , було зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- 01 березня 2017 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу продав нежитлове приміщення по АДРЕСА_4 , загальною площею 750,0 кв.м. ОСОБА_3 (0,054 частки); ОСОБА_4 (0,094 частки); ОСОБА_5 (0,234 частки), які 11 серпня 2017 року своє право власності зареєстрували в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2018 року по справі №521/6766/17, яке набрало чинності 27 серпня 2018 року, за ним були визнані відповідно до договору інвестування №57/МТ10/07 від 27 грудня 2007 року майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення, загальною площею 37,70 кв.м., на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 . Вказане рішення суду набрало чинності і до сьогоднішнього часу ніким не оскаржене та не скасоване,  тому просив суд відмовити  в  позові (т.1 а.с.78-85).

Зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021року, з урахування ухвали того ж суду про виправлення описки від 26 травня 2021 року, позовні вимоги залишено без задоволення.
Рішення суду мотивовано тим, що заочне рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2018 року, за яким ОСОБА_1 є законним власником приміщення АДРЕСА_2 , не скасовано і є на теперішній час чинним, тому у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Т.В. не було законних підстав для відмови відповідачу в реєстрації його права власності на вказане приміщення, в зв`язку з чим підстави для скасування рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 50543917 від 29 грудня 2019 року та запису про право власності номер 34938950 від 27 грудня 2019 року, відсутні (т.1 а.с.177-186,189-190).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі адвокат Ростомов Г.А. в інтересах ТОВ «РІГЛ А» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Зокрема доводи скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не взяв до уваги сталу судову практику Верховного Суду та його правові висновки у справах з подібними правовідносинами та дійшов помилкового висновку про те, що:
-відповідач ОСОБА_1 є законним власником спірного приміщення;
-державна реєстрація не є способом набуття права власності, а є лише засобом
підтвердження факту набуття речового права та самостійного значення не має;
-є недоведеним той факт, що за ТОВ «РІГЛ А» та ОСОБА_1 зареєстровано
право власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна (т.1 а.с.196-201).
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кліменко В.П. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу задовольнити частково, змінивши підстави для відмови у позові ТОВ «РІГЛ А» у зв`язку з обранням ним неналежного способу захисту та помилкового визначення співвідповідачем нотаріуса Дишлеву Т.В.(т.2а.с.1-29).

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлені судом фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ТОВ «РІГЛ А» на праві власності на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року належить 618/1000 частин нежитлового приміщення під №102, яке розташоване по АДРЕСА_3 , та складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м. (т.1 а.с.12).
Вказане свідоцтво від 27 лютого 2019 року видано ТОВ «РІГЛ А» приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Фроловою Р.В. та зареєстроване за №281 на підставі протоколу №387778 від 13 лютого 2019 року, сформованого на підставі проведених електронних торгів, згідно якого переможцем було визначено ТОВ «РІГЛ А» з ціновою пропозицією 2 487 780 грн., та Акту про проведення електронних торгів, затвердженого начальником Першого Суворовського відділу ДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області Лавренюк А.О. від 26 лютого 2019 року (т.1 а.с.8-9,10-11,12).
Згідно акту про проведення торгів від 26 лютого 2019 року, підставою для проведення торгів є виконавче провадження №57047273 по виконанню виконавчого листа №523/1528/17, який видав Суворовський районний суд м.Одеси 07 червня 2018 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 грошової суми у розмірі 1 964 876,80 грн. та виконавчого листа №522/24289/13, який видав Приморський районний суд м.Одеси 22 листопада 2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 грошової суми у розмірі 289 703,74 грн. Вартість арештованого майна, згідно висновку спеціаліста, складає 2 926 800 грн.(т.1а.с.10-11).
Дане нерухоме майно належало боржнику ОСОБА_2 на підставі правовстановлюючих документів - договору купівлі-продажу майнових прав, серія та номер: 71/МТ16/16, виданого 15 серпня 2016року, видавник: ТОВ «ГРАНІ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 ; акту приймання-передачі нежитлового приміщення, серія та номер: б.н., виданого 07 грудня 2016 року, видавник: ТОВ «ГРАНІ-ІНВЕСТ» та ОСОБА_2 (т.1 а.с.10-11).
27 лютого 2019 року право власності ТОВ«РІГЛ А»  на 618/1000 частин нежитлового приміщення під АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м. зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1 а.с.13,14-19).
Крім того, судом встановлено, що 27 грудня 2007 року між ТОВ «Грані» та ОСОБА_1 укладено договір інвестування №57/МТ10/07 від 27 грудня 2007 року, відповідно до умов якого фірма зобов`язувалась передати у власність інвестора об`єкт інвестування, а інвестор зобов`язувався прийняти об`єкт інвестування й здійснити інвестицію на умовах даного договору (т.1 а.с.159-162).
Об`єктом новозбудованого майна є нежитлове (торгове) приміщення загальною площею 37,70 кв.м., будівельний номер приміщення 7, розташоване на першому поверсі об`єкті будівництва (т.1 а.с.159). 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2018 року по справі №521/6766/17, яке набрало чинності 27 серпня 2018 року, було визнано за ОСОБА_1 , відповідно до договору інвестування №57/МТ10/07 від 27 грудня 2007 року, майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення, загальною площею 37,70 кв.м., на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.165-169).
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2018 року по справі №521/6766/17 виправлена описка в заочному рішенні Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2018 року. Другий абзац резолютивної частини вказаного рішення викладено в новій редакції, а саме: «Визнати за ОСОБА_1 відповідно до договору інвестування №57/МТ10/07 від 27 грудня 2007 року майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення будівельний номер №7, загальною площею 37,70 кв.м. на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .» (т.1 а.с.170-171).
27 грудня 2019 року право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення №7, що розташовано по АДРЕСА_3 , зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (т.1а.с. 14-19).
ТОВ «РІГЛ А» звернувся до суду, посилаючись на те, що рішення державного реєстратора є протиправним і таким, що прийнято з порушенням вимог Закону України №1952-IV (у ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки  здійсненна реєстрація права власності на приміщення за  відповідачем, яке належало  уже  на праві  власності  позивачу на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року, яке було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27 лютого 2019 року (т.1 а.с.12).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі -Закон № 1952-IV).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.2 зазначеного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень, внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених Законом № 1952-IV (ст.3 цього Закону).
Правовий статус і компетенція державного реєстратора передбачені в ст.10 Закону № 1952-IV. За приписами п. 1, 2 ч. 3 цієї статті державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема:
- відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом;
- відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;
- відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах;
- наявність обтяжень прав на нерухоме майно;
- наявність факту виконання умов правочину, з яким закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.
Пунктом 2 вказаної норми встановлено, що державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.
Відповідно до ст.18 Закону № 1952-IV державна реєстрація прав проводиться в такому порядку, зокрема: формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав, зупинення державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації.
Державній реєстрації підлягають виключно заявлені права речові та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам (ч. 4 ст.18 Закону № 1952-IV).
У ст. 24 Закону України № 1952-IV визначено перелік підстав для відмови у проведенні державної реєстрації прав. Зокрема, у пункті 5 частини 1 цієї статті зазначено, що у державній реєстрації прав може бути відмовлено, якщо є наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
За ч.2 ст.24 Закону України №1952- IV, встановлено, що за наявності підстав для відмови в державній реєстрації прав державний реєстратор приймає рішення про відмову в державній реєстрації прав.
Підстави для внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них встановлено ст. 26 Закону №1952-IV, у ч.1 якої визначено, що подання та отримання документів за заявою про внесення змін до записів Державного реєстру прав здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав.
Відповідно до п.12 Порядку «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»від 25 грудня 2015 року за № 1127, розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.
Відповідно до приписів п.18 Порядку, за результатом розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації.
Рішення щодо державної реєстрації прав або щодо відмови в такій реєстрації за умови вчинення дій та/або процедур, передбачених цим Порядком під час розгляду заяви, приймається державним реєстратором у будь-який час до закінчення строку державної реєстрації прав.
Отже, з наведених вище норм можна дійти висновку про важливість дотримання і неухильного виконання процедури державної реєстрації виключно на підставі вимог закону, оскільки невиконання суб`єктом влади вимог законодавства зводить нанівець законність всієї процедури державної реєстрації.
Позовні вимоги позивача ґрунтуються на протиправності дій державного реєстратора, як суб`єкта, наділеного Законом України № 1952-IV владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень, у зв`язку з невиконанням ним обов`язку щодо перевірки поданих для цього документів та наявності в Державному реєстру речових прав право власності у позивача на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 .
Згідно ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Під час апеляційного розгляду справи, встановлено, що 27 грудня 2019 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. було зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на приміщення АДРЕСА_2 .
Реєстрація приватним нотаріусом здійснена на підставі заочного рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 10 липня 2018 року (справа №521/6766/17), яке набрало чинності 27 серпня 2018 року, за яким за ОСОБА_1 визнано за договором інвестування від 27 грудня 2007 року майнові права на об`єкт інвестування - нежитлове (торгове) приміщення, загальною площею 37,70 кв.м., на першому поверсі 16 поверхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .
В свою чергу, як зазначено вище,  встановлено, що ТОВ «РІГЛ А» на праві власності на підставі свідоцтва від 27 лютого 2019 року належить 618/1000 частин нежитлового приміщення під №102, яке розташоване по АДРЕСА_3 , та складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м., які придбано на підставі протоколу від 13 лютого 2019 року, сформованого на підставі проведених електронних торгів, згідно якого переможцем було визначено ТОВ «РІГЛ А» з ціновою пропозицією 2 487 780 грн.
Матеріали справи підтверджують, що 27 лютого 2019 року право власності ТОВ«РІГЛ А» на 618/1000 частин нежитлового приміщення під АДРЕСА_1 , яке складається з приміщень під №1, №4, №5, №6, №7, №8, №9, №10, №11, №12, загальною площею 463,40 кв.м., зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
З огляду на такі обставини, приватний нотаріус, як державний реєстратор не мав законних підстав для прийняття рішення індексний №34938950 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27 грудня 2019 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на приміщення АДРЕСА_2 , оскільки державний реєстратор прийняв оскаржуване рішення під час наявної інформації про реєстрацію права власності на вказане приміщення 27 лютого 2019 року  за позивачем ТОВ «РІГЛ А», що суперечить приписам п.п.5,6 ч.1, ч.2 ст.24 Закону України №1952-IV, за яким наявність зареєстрованих обтяжень речових прав на нерухоме майно та наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями є підставою для відмови в державній реєстрації прав
Зазначене підтверджується інформацією, в розділі Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1 на приміщення АДРЕСА_2 (т.1 а.с.13-19).
З огляду на такі обставини, вірним є доводи апеляційної скарги щодо протиправності рішення приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Т.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: №34938950  від 27 грудня 2019 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на вказане приміщення №7. 
Оскільки державний реєстратор не встановив відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, так як на момент державної реєстрації права власності на приміщення за ОСОБА_1 27 грудня 2019 року, це нерухоме майно вже зареєстровано 27 лютого 2019 року за позивачем ТОВ «РІГЛ А».
Тобто, державним реєстратором здійснено повторну державну реєстрацію права власності на приміщення власником якого є ТОВ«РІГЛ А», тому такі дії є протиправними, а рішення про державну реєстрацію - таким, що підлягає скасуванню.
Під час реєстрації права власності, державний реєстратор не використав належним чином наданих державному реєстратору повноважень, зокрема, щодо направлення запиту до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності щодо отримання правовстановлюючих документів на спірне приміщення, не з`ясував певних обставин,що призвело до прийняття помилкового рішення, яким порушено права ТОВ «РІГЛ А», яке первинно зареєструвало право власності 27 лютого 2019 року, яке невизнано недійсним в судовому порядку.
Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 914/520/18.
Одночасне існування державної реєстрації кількох прав власності на один і той самий об`єкт нерухомого майна суперечить засадам офіційного визнання і підтвердження державою фактів виникнення прав на нерухоме майно, є порушенням чинного законодавства та інтересів позивача, за яким право власності на об`єкти нерухомості зареєстровано первинно та не припинялося. 
Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах від 12 червня 2018 року у справі № 823/378/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 193/11/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 587/2331 /16.
Крім того, ТОВ«РІГЛ А» звернулося до суду на підставі належним чином набутого права власності на низку приміщень, зокрема, на приміщення АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва №281 від 27 лютого 2019 року, виданого на підставі протоколу №387778 від 13 лютого 2019 року про проведені електронні торги та відповідного Акту.
На теперішній час законність набуття права власності за ТОВ«РІГЛ А» відповідачем ОСОБА_1 в судовому порядку не спростована.
При цьому суд дійшов до помилкових висновків, досліджуючи набуття відповідачем права власності, а не законність дій державного реєстратора, який зареєстрував право власності за відповідачем попри наявну у реєстрі реєстрацію за ТОВ «РІГЛ А».
Окрім того, сама по собі державна реєстрація не є способом набуття права власності, державній реєстрації передують документи на підставі яких особа набуває права власності, а державна реєстрація є етапом визнання права власності за особою з боку держави.
Саме до вказаного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17, звернувши увагу в п.4.17.,4.18. на те, що сукупний правовий аналіз наведених норм свідчить про те, що реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.
За висновками даної постанови факт державної реєстрації не є безспірним підтвердженням права власності у особи на вказане майно та може бути оскаржене і може бути спростоване за рішенням суду.
За таких обставин апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог позивача про скасування рішення державного реєстратора індексний номер: №34938950  від 27 грудня 2019 року, яким здійснено незаконну (подвійну) державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на приміщення АДРЕСА_2 .
Доводи представника відповідача щодо законності реєстрації права власності за відповідачем є помилковими, оскільки перед проведенням реєстрації державний реєстратор не встановив відповідності заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутності суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами, а саме правом позивача на підставі свідоцтва про право власності від 27 лютого 2019 року, яке зареєстровано первинно 27 лютого 2019 року. Державний реєстратор усупереч вимог закону не надіслав запитів до відповідних органів з метою перевірки наявності вже зареєстрованих прав на вказане майно, що призвело до подвійної реєстрації прав на дане нерухоме майно.
Доводи представника відповідача ОСОБА_1 про відмову у позові у зв`язку з вибором позивачем неналежного способу захисту, оскільки належним способом захисту права або інтересу позивача у такому разі є не скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав, а скасування запису про проведену державну реєстрацію права (ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») до уваги не приймаються з таких підстав.
У ч.2 ст.26 Закону України № 1952 (у редакції, чинній до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" п.2 ч.6 ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Законом України від 05 грудня 2019 року № 340-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, ст.26 Закону України № 1952 викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч.3 ст.26 Закону України № 1952 (в редакції, чинній з 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" п. 2 ч. 6 ст. 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" п.2 ч.6 ст.37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Зміст зазначеної правової норми переконливо свідчить про те, що, на відміну від ч.2 ст. 26 Закону України № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи: 
1) судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
2) судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
3) судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
При цьому з метою ефективного захисту порушених прав уточнено, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином, з 16 січня 2020 року, тобто на час ухвалення судового рішення, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак доводи представника відповідача є безпідставними.
Крім того, додатковим підтвердженням наведеного висновку є п.3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", згідно з яким судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому    Законом України    "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" до набрання чинності цим Законом.
Отже, починаючи з 16 січня 2020 року цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків щодо скасування державної реєстрації прав за процедурою, визначеною у Законі України № 1952.
Таких правових позицій дотримується Верховний Суд у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19, від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 у справі № 916/2464/19.
За таких обставин, у зв`язку із викладенням ст.26 Закону України № 1952 у новій редакції згідно із Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, наразі чинне законодавство взагалі не передбачає скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а навпаки визначає, що такі відомості не підлягають скасуванню або вилученню. 
Таким чином, позивач обрав належний спосіб захисту, оскільки задоволення позову про скасування рішення про державну реєстрацію у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно призведе до відновлення порушеного права, а тому доводи представника відповідача в цій частині є безпідставними.
З доводами представника відповідача, що приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Дишлева Т.В. є неналежним відповідачем у справі, колегія суддів погоджується, виходячи із висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, але оскільки судовим рішенням не зобов`язано приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлеву Т.В. щодо здійснення будь-яких дій, 
З врахуванням викладеного, висновки  суду першої інстанції не  ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне  апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі в частині вимог до відповідача ОСОБА_1 . 

Щодо судових витрат 
Згідно вимог ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.ч.1,2 ЦПК України).
Враховуючи те, що  апеляційна скарга   позивача задоволена частково, необхідно  стягнути з  відповідача  ОСОБА_1  на користь ТОВ «РІГЛ А»  судовий збір  за подачу   позову  в сумі 1681,60 грн.(840,80+840,80) та за подачу апеляційної скарги 2522,40 грн.(1681,60х1,5), а всього в загальному розмірі 4 204 грн.(т.1а.с.1,2,202).
Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Ростомова Гранта Артуровича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» задовольнити частково.
Рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 13 травня 2021 року скасувати.
Задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» до ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав (з відкриттям розділу), індексний номер 50543917 від 29 грудня 2019 року, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дишлевою Тетяною Володимирівною.
Скасувати запис про право власності номер 34938950 від 27 грудня 2019 року зареєстроване за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_5 ).
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , проживає: АДРЕСА_5 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» судовий збір в сумі 4 204 (чотири тисячі двісті чотири)грн.
Відмовити у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «РІГЛ А» до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Дишлевої Тетяни Володимирівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав, скасування запису про право власності.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення складено 21 лютого 2022 року.

Головуючий 

Судді: