Справа № 344/289/22 
Провадження № 22-ц/4808/481/22 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський В.А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
               судді-доповідача        Девляшевського В.А.,
               суддів:                Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за заявою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , заінтересована особа Івано-Франківський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Атаманюком Б.М. 17 січня 2022 року,
в с т а н о в и в:
       У січні 2022 року представник ОСОБА_2 звернулася із заявою до Івано-Франківського міського суду, в якій просила встановити факт, що має юридичне значення. 
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2022 року передано матеріали даної цивільної справи до Верховинського районного суду для розгляду за територіальною підсудністю.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник заявниці подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що місцевим судом порушено норми процесуального права. Апелянт з посиланням на ч.2 ст. 310 ЦК України вказує, що заявниця проживає у місті Івано-Франківськ, що підтверджується копією договору оренди житлового приміщення від 02.01.2021, а тому подана нею заява підсудна Івано-Франківському міському суду. 
Враховуючи зазначене, просить оскаржувану ухвалу скасувати.
Начальник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську подала заяву, в якій вказала, що Відділ РАЦС не є заінтересованою особою у даній справі та погодилася на розгляд справи без участі їхнього представника.
Згідно із частиною другою статті 369 ЦПК України та ч.1 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, зважаючи на таке.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення вказаним вимогам не відповідає.
Передаючи справу за підсудністю до Верховинського районного суду Івано-Франківської області, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Івано-Франківському міському суду, оскільки місцем реєстрації заявниці є с. Чорна Річка Верховинського району.
Колегія суддів з цим висновком суду не погоджується з таких підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Суд зобов`язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (дідусь заявниці) це одна і та ж особа. А також встановити юридичний факт приналежності ОСОБА_5 (дідуся заявниці) до національності «поляк» (а.с. 3-4). Встановлення вказаних юридичних фактів необхідні ОСОБА_2 для підтвердження своєї національної приналежності.
Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 1 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно з частиною першою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Згідно з абзацом четвертим частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 лютого 2020 року (справа №161/1246/18). 
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: с. Чорна Річка Верховинського району (а.с. 8 –зворот).
Разом з тим, з заяви та доданих до неї документів вбачається, що згідно договору оренди житлового приміщення від 02.01.2021 ОСОБА_2 орендує кімнату у с. Крихівці Івано-Франківської міської ради (а.с. 15).
Зазначені обставини залишились поза увагою місцевого суду.
Колегія суддів вважає, що оскільки адреса проживання заявниці за своєю територіальністю відноситься до Івано-Франківського міського суду, відтак вказана заява була подана до Івано-Франківського міського суду за місцем проживання ОСОБА_2 .
Отже, дана справа підсудна Івано-Франківському міському суду.
При цьому апеляційний суд зауважує, що частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження.
Зазначена норма не передбачає встановлення в судовому порядку факту національності, оскільки встановлення такого факту не породжує для заявника правових наслідків.
Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись 369, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити. 
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 січня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                        В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        І.В. Бойчук
                                                                               О.В. Пнівчук 

       Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.