УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 569/3174/19
провадження № 51-218 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів:                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року щодо останнього,
встановив:
За вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 16 лютого 2021 року 
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Вірменії, жителя АДРЕСА_1 раніше не судимого, 
засуджено за ч. 2 ст. 345 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 20 000 гривень.
Вирішено питання речових доказів у провадженні. 
Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2021 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни. 
Відповідно до змісту оскарженого судового рішення і встановлених судом першої інстанції обставин, ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 20 грудня 2018  року о 17:30, знаходячись на своєму робочому місці в приміщенні по ремонту взуття та шкіряних виробів «Чоботар» за адресою БОС, 1/329 в м. Рівне, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та поводячи себе агресивно, усвідомлюючи, що потерпілий ОСОБА_6 є працівником правоохоронного органу та перебуває під час виконання своїх службових обов`язків, з метою підриву авторитету державних органів та усвідомлюючи суспільно–небезпечний характер своїх дій, використовуючи ніж, наніс потерпілому легкі тілесні ушкодження, які спричини короткочасний розлад здоров`я. 
У касаційній скарзі захисник вказує на незаконність та необґрунтованість ухвали апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що апеляційний суд, залишаючи його апеляційну скаргу без задоволення, в якій він просив вирок скасувати та закрити кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю в діях засудженого складу кримінального правопорушення, своїх висновків належним чином не мотивував та постановив рішення, яке не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, з наведених у ній мотивів з огляду на наступне. 
Так, згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Касаційний суд не перевіряє судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. 
Натомість вказані обставини належать до предмету перевірки суду апеляційної інстанції в межах вимог апеляційних скарг.
Положеннями ст. 419 КПК України встановлено, що в мотивувальній частині ухвали апеляційного суду зазначаються: короткий зміст вимог, викладених в апеляційній скарзі; встановлені цим судом обставини з посиланням на докази; мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; в резолютивній частині ухвали цього суду зазначаються висновки суду апеляційної інстанції по суті вимог апеляційної скарги. 
Таким чином закон вимагає від апеляційного суду проаналізувати доводи апеляційної скарги та дати на них вмотивовані відповіді. 
З огляду на зміст ухвали суду апеляційної інстанції у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 ці вимоги закону були в повному обсязі судом виконані. 
Як убачається зі змісту ухвали апеляційного суду, не погоджуючись з вироком, захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій наводив доводи щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, зазначав про неповноту судового розгляду, вказував про неправильну, на його думку, кваліфікацію дій засудженого за ч. 2 ст. 345 КК України, вважав, що показання потерпілого ОСОБА_6 щодо механізму отримання тілесних ушкоджень є суперечливим та не підтверджуються доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим, просив апеляційний суд скасувати вирок та закрити кримінальне провадження, через відсутність в діях засудженого складу кримінального правопорушення.
Апеляційний суд, переглядаючи вирок в межах доводів апеляційної скарги захисника та перевіряючи висновок суду про доведеність винуватості засудженого  ОСОБА_5 та правильність правової кваліфікації дій останнього за ч. 2 ст. 345 КК України не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно здійснити судове провадження та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого.
Мотивуючи своє рішення апеляційний суд встановив, що доводи захисника щодо неправильної кваліфікації дій засудженого чи відсутності в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення за який його засуджено є безпідставними, оскільки висновки суду щодо правової кваліфікації злочину, показання потерпілого ОСОБА_6 узгоджуються з дослідженими судом першої інстанції доказами на підтвердження отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які відповідають встановленими у вироку фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтуються на доказах, зібраних у встановленому законом порядку, повно досліджених у судовому засіданні, які належно оцінені судом та є обґрунтованими.
Тому, апеляційний суд обґрунтовано погодився з наведеним у вироку висновком, що саме засуджений ОСОБА_5 , взявши в руку ніж, спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження при встановлених у вироку обставинах, чим здійснив насильство щодо працівника правоохоронного органу, усвідомлюючи свої дії та передбачивши небезпечні наслідки які настали.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що апеляційний суд, переглядаючи вирок в апеляційному порядку, дав належну оцінку викладеним в апеляційних скаргах захисника доводам та обґрунтовано залишив їх без задоволення. 
Колегія суддів касаційного суду погоджується з наведеними у ній висновками щодо законності та обґрунтованості вироку суду. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
З призначеним засудженому ОСОБА_5 покаранням та звільненням від його відбування з випробуванням погоджується і колегія суддів касаційного суду.
Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги і доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Враховуючи зазначене колегія суддів касаційного суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження захиснику за його касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі викладеного та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Рівненського апеляційного суду від 02 листопада 2021 рокущодо останнього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                          ОСОБА_3