ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/358/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/463/18 Категорія: 305010000 	Гудзенко В.Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О.  М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       03 березня 2022 року         м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача, яким просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду в сумі 2 768,00 грн, судові витрати в сумі 1 704,80 грн, 600,00 грн судового збору та 400,00 грн правової допомоги. 
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 . 09 червня 2017 року з вини власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , що розташована над квартирою позивачки, була затоплена її квартира, про що комісією житлово-будівельного кооперативу № 17 міста Умані складений відповідний акт. У результаті затоплення були пошкоджені стелі ванної кімнати та туалету, а також стіни та підлога.
Позивачка зазначила, що спочатку відповідач визнав свою вину та обіцяв відшкодувати завдані збитки, однак цього не зробив. Неодноразові звернення ОСОБА_2 про добровільне відшкодування завданих збитків залишилися безрезультатні. Також відповідач не реагував на прохання відремонтувати в належній йому квартирі водовідведення, внаслідок чого в квартирі позивачки постійно відчувається сирість, яка призводить до погіршення її здоров`я.
Сума матеріальної шкоди, яку позивачка просила стягнути із відповідача, підтверджується висновком ПП «Технобудексперт» № 21/11-17Буд від 22 листопада 2017 року, згідно з яким вартість відновлювальних ремонтно-будівельних робіт в її квартирі складає 2 768,00 грн. 
Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється відшкодувати шкоду завдану залиттям квартири, позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх майнових прав.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року позовні вимоги задоволено.
Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_2 доведені позовні вимоги щодо наявності завданої їй шкоди та розміру такої шкоди, а ОСОБА_1 не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки, клопотання про проведення відповідних судових експертиз не заявляв та не надав доказів щодо розміру спричиненої шкоди. Суд також зазначив, що бездіяльність відповідача, яка виявилася у неналежному утриманні системи водопостачання та не проведенні її своєчасного ремонту, являється протиправною та свідчить про наявність його вини, а між бездіяльністю відповідача та шкодою, заподіяною позивачці, є безпосередній причинний зв`язок.
Також суд першої інстанції визначив розмір заподіяної шкоди на підставі наданих позивачкою доказів, зокрема висновку проведеного будівельно-технічного дослідження, оскільки будь-який інший розмір шкоди, завданої затопленням квартири, ніякими доказами не підтверджений.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, місцевий суд виходив з того, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений останньою судовий збір та витрати на проведення оцінки ремонтно-будівельних робіт. Витрати за правову допомогу суд вважав не підтвердженими належними та допустимими доказами.
Рішення районного суду оскаржено ОСОБА_1 в апеляційному порядку. 
В апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним. Суд знехтував процесуальним правом відповідача щодо змагальності та не міг доводити відсутність своєї вини. Скаржник наполягає на тому, що у судовому засіданні 07 грудня 2021 року не був присутній ні він, ні його представник, хоча у рішенні вказано про те, що «відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив…в його квартирі під плінтусом прорвало трубу, він відразу перекрив воду, а у квартирі позивачки були лише краплі на стіні», проте таких пояснень ОСОБА_1 не надавав. На переконання відповідача, суд розглянув справу про залиття квартири, а фактично ніякого залиття не було, оскільки не було прориву труби. На стіні туалету позивачки на кахельній плитці були видні краплі води, які могли бути конденсатом через перепад температури повітря на кахельній плитці.
Незаконність рішення районного суду апелянт обґрунтовує односторонністю судового розгляду, оскільки суд встановив причиною залиття квартири прорив труби, але це не відповідає дійсності, так як у належній відповідачу квартирі ніхто не був, ні члени комісії ЖБК-17, які складали 09 червня 2017 року акт, ні експерти ПП «Техбудексперт» 22 листопада 2017 року. Отже факт залиття квартири встановлено тільки зі слів позивачки та її сестри, тому не відповідає дійсності. 
Скаржник також зазначає, що в рішенні суду про розрив труби вказано повністю безпідставно, оскільки відповідач і свідки, оглядаючи туалет і ванну кімнату позивачки, води не бачили ні на підлозі, ні на стінах, і тільки позивачка стверджує що «прорвало трубу», тобто видає бажане за дійсне. 
Крім того суд допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, оскільки не допитав жодного свідка зі сторони відповідача, які не бачили прориву труби, а лише бачили краплі на кахелі стіни туалету позивачки.
Апелянт вказує, що при складанні акту про залиття квартири відбулася фальсифікація, оскільки під час складення акту відповідач присутнім не був, хоча він був вдома, проте у акті вказано, що відповідач від підпису відмовився.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що зважаючи на стан свого здоров`я сам фізично виконувати роботи не міг, а тому його вини в тому, що через 19 років після прокладення почала мокріти труба через корозію на зварному шві та була порушена герметизація, немає і саме це є форсмажорною обставиною, винних дій скаржник не вчиняв і причинного зв`язку між його діями та шкодою немає.
Керуючись такими доводами скаржник просить судове рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року повністю скасувати і залишити позовну заяву без розгляду. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції визначені положеннями ст. 367 ЦПК України, зокрема суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. (частина 1 вказаної статті)
До спірних правовідносин підлягають застосуванню такі норми права.
Частинами першою та другою статтею 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Статтею 23 ЦК України встановлено, зокрема, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із пошкодженням її майна.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Частиною першою статті 1166 ЦК України встановлено, зокрема, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 23, т.1).
Власником квартири АДРЕСА_3 є відповідач у справі ОСОБА_1 , що визнається сторонами, та підтверджується інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 22, т.1).
За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
Відповідно до частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно з актом № 1 про наслідки залиття житлового приміщення від 09 червня 2017 року, складеного комісією у складі трьох осіб, та завіреного посадовою особою житлово-будівельного кооперативу № 17, за результатами обстеження квартири АДРЕСА_1 постраждала стеля ванної кімнати, туалету 2,1 та 1,1 кв.м. В результаті обстеження квартири АДРЕСА_2 , розташованої поверхом вище, виявлено розрив труби водопостачання, замурованої у підлозі суміжної з стіною. Причиною залиття квартири АДРЕСА_4 . (а.с. 6-7, т.1) 
Крім того в акті вказано про наявність цвілі на стелі санвузла та ванної кімнати та залиття їх Ѕ частини.
Згідно з висновком № 21/11-17/Буд, складеного 22 листопада 2017 року ПП «Техбудексперт» (ліцензія № 279232) залиття житлової квартири АДРЕСА_5 відбулося внаслідок залиття через міжповерхневе перекриття із квартири на другому поверсі. Вартість відновлювальних робіт згідно кошторисної документації, заподіяних залиттям квартири становить 2 768,00 грн.
Відповідач на спростування позовних вимог не надав доказів, які б свідчили про інший розмір завданої матеріальної шкоди позивачці внаслідок залиття квартири, клопотання про призначення судової експертизи, залучення компетентних спеціалістів не ініціював.
Доводи апеляційної скарги про те, що акт про залиття квартири не є належним та допустимим доказом у справі, оскільки складений без його участі із приміткою про те, що «винуватець шкоди відмовився від підпису» зводяться до незгоди відповідача із письмовими доказами, вказівки на його неналежність, недопустимість та недостатність без спростування відповідними письмовими доказами.
Крім того судом першої інстанції були допитані в якості свідків в тому числі ОСОБА_3 , який був членом оглядової комісії та покази якого враховані судом як один із доказів у справі.
В апеляційній скарзі скаржник заявляє клопотання про  допит у якості свідків  ОСОБА_4  та ОСОБА_5 , як і безпосередньо проводили роботи по виявленню причини свища труби і його  усунення (а.с. 5, т. 2), проте у суді першої інстанції клопотання про допит у якості свідків саме вказаних спеціалістів не заявляв (а.с. 55, 146, т.1) та не довів у силу вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України не надав докази неможливості їх виклику до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Тому вказане клопотання залишається колегією суддів без задоволення. 
Аргументи апеляційної скарги щодо сумнівності змісту акту про залиття, колегією суддів оцінюються критично, оскільки враховуючи в сукупності його доводи вбачається, що ОСОБА_1 сам оглядав квартиру позивачки і, допускаючи можливість протікання труб у власній квартирі, перекрив кран водопостачання. Враховуючи зобов`язальний тягар права власності, власних письмових заперечень, щодо інформації, вказаної в акті, відповідач не надав.
Таким чином у відповідності до вимог цивільно-процесуального закону на спростування позовних вимог ОСОБА_2 відповідач не надав належних та допустимих доказів щодо причин залиття та розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Правилами утримання житлових будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України 17.05.2005 №76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25 серпня 2005 р. за №927/11207 регулюється Порядок складання акту про залиття, аварії квартир.
Відповідно до п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт, форма якого передбачена додатком № 4. В акті повинно бути зазначено причину залиття квартири.
Також в акті повинні бути відображені: дата складання акту (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.
Судом апеляційної інстанції було встановлено, що вказаний акт відповідає вищезазначеним вимогам закону, а вказівка у такому акті про відмову відповідача підписувати такий акт чи складення такого документу без участі самого відповідача не спростовує інших фактів, зафіксованих у його змісті, зокрема причину залиття квартири позивачки та винність особи, що вчинила залиття. 
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Проте відповідач не довів, що матеріальна шкода завдана не з його вини.
Заперечуючи свій обов`язок щодо утримання конструкцій водопроводу у належному технічному стані та відсутність факту «прориву труби», вказуючи на «підтікання труби» та наголошуючи на неможливості завдання відповідних пошкоджень у квартирі позивачки, ОСОБА_1 не вчинив відповідних процесуальних дій щодо залучення належних спеціалістів та для подання відповідних доказів на спростування цих обставин. Останній не був позбавлений можливості надати свої докази на спростування даних акту, або ж звернутись до суду із клопотанням про призначення відповідної судової експертизи, однак таким право не скористався.
За таких обставин, встановивши, що позивачка довела розмір завданої шкоди, протиправність дій відповідачки, причинний зв`язок між ними, що призвело до залиття квартири позивача, врахувавши акт про залиття квартири та висновок про вартість відновлювальних робіт, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідач ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не спростував належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачки ОСОБА_2 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача та розміру заподіяної майнової шкоди, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.
Аргументи апеляційної скарги щодо неправильного зазначення у рішенні суду вказівки про те, що «відповідач в судовому засіданні позов не визнав та пояснив…в його квартирі під плінтусом прорвало трубу, він відразу перекрив воду, а у квартирі позивачки були лише краплі на стіні», проте таких пояснень ОСОБА_1  не надавав, та у судовому засіданні 07 грудня 2021 року не був присутній ні він, ні його представник, колегією суддів не враховуються, оскільки відповідач приймав участь у багатьох інших судових засіданнях, надавав свої покази та заперечення з приводу заявлених позовних вимог, а також надавав до суду письмові пояснення та заперечення, які були враховані районним судом та мають відображення у описовій та мотивувальній частині рішення. 
Доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують, тому відхиляються судом апеляційної інстанції.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді