Ухвала
Іменем України
 
22 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа № 753/13959/20
провадження № 61-20426ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни, за участю заінтересованих осіб: Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції України (м. Київ) (далі - Дарницький РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ)) Ткачової К. В. та просив: визнати дії старшого державного виконавця Ткачової К. В. при обчисленні розрахунку заборгованості за аліментами під час виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 753/3287/20 - неправомірними; визнати недійсним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 17 червня 2020 року № 61621092/2 у виконавчому провадженні № 61621092; зобов`язати старшого державного виконавця Ткачову К. В. здійснити помісячний перерахунок заборгованості зі сплати аліментів.
Скаргу мотивував тим, що 03 квітня 2020 року старшим державним виконавцем Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) Ткачовою К. В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61621092 на підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року про стягнення аліментів. 
18 липня 2020 року від Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) скаржник отримав вимогу від 17 червня 2020 року №  61621092/2 про звернення стягнення із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів у розмірі 70 % щомісячно до погашення заборгованості, яка станом на 01 червня 2020 року складала 196 946,28 грн та відповідний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Скаржник вважав, що розрахунок заборгованості зі сплати аліментів повинен бути скасований, а заборгованість перерахована.
Зазначав, що державний виконавець діяв неправомірно при обчисленні розрахунку, внаслідок чого розмір заборгованості за аліментами не відповідає дійсності. 
Крім того, вказував, що він в добровільному порядку сплачував аліменти на картковий рахунок ОСОБА_2 , сплачував всі необхідні додаткові витрати на дітей, комунальні послуги та виплати за кредитом.
Ухвалоювід 19 березня 2021 року Дарницький районний суд міста Києва скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. 
Визнав неправомірними дії головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) Ткачової К. В. при обчисленні заборгованості ОСОБА_1 за аліментами у виконавчому провадженні № 61621092 з примусового виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 753/3287/20. 
Зобов`язав головного державного виконавця Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) Ткачову К. В. здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за аліментами за період з 19 лютого до 30 липня 2020 року у виконавчому провадженні № 61621092 з примусового виконання судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року у справі № 753/3287/20. 
В іншій частині вимог скарги відмовив.
Постановою від 08 листопада 2021 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) залишив без задоволення, ухвалуДарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року - без змін.
У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у грудні 2021 року, Дарницький РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ) просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з вимогами частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Суди встановили, що 24 лютого 2020 року Дарницький районний суд м. Києва видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання двох синів: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини від його заробітку/доходу щомісячно й до досягнення повноліття сином ОСОБА_3 , а потім - у розмірі 1/4 частини від його заробітку/доходу до повноліття сина ОСОБА_4 , починаючи із дня пред`явлення заяви до суду - 19 лютого 2020 року.
03 квітня 2020 року старший державний виконавець Дарницького РВ ДВС у м. Києві Центрального МРУ МЮ України (м. Київ)Ткачова К. В. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № 61621092 на підставі судового наказу Дарницького районного суду м. Києва від 24 лютого 2020 року про стягнення аліментів.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплаті аліментів за період з лютого до травня 2020 року, скаржнику в лютому 2020 року нараховано до виплати - 5 184,54 грн, у березні 2020 року - 173 461,23 грн, у квітні 2020 року - 42 660,73 грн, у травні 2020 року - 42 315,13 грн, у червні 2020 року - 42 169,82 грн.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною першою статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до пункту 1-1 частини першою статті 3 Закону України «Про виконавче провадження», рішення підлягають примусовому виконанню на підставі виконавчих документів, зокрема судових наказів.
Частиною 3 статті 431 ЦПК України передбачено, що виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Вимоги до виконавчого документу встановлені статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно із частиною п`ятою статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що стягнення аліментів за судовим наказом обмежується максимально встановленим законодавством розміром. Відсутність зазначення у судовому наказі граничного розміру суми аліментів не може бути підставою для стягнення розміру аліментів, що перевищує десять прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років у розмірі: з 01 січня 2020 року - 2218 грн, з 1 липня - 2318 грн, з 1 грудня - 2395 грн.
Тому максимальний розмір аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 мав становити: з лютого до липня 2020 року у розмірі 44 360,00 грн на двох дітей.
Суди попередніх інстанцій вірно вважали, що нарахування розміру аліментів за березень 2020 року у сумі 173 461,23 грн є неправомірним, оскільки перевищує розмір десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
За змістом частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до вимог статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з пунктом 4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Відповідно до змісту вищенаведених норм законодавства вбачається, що при здійсненні розрахунку зі сплати аліментів виконавець зобов`язаний враховувати суми аліментних платежів, які сплачені боржником у виконавчому провадженні на користь стягувача, якщо сплата таких сум підтверджена документально.
Тому суду попередніх інстанцій дійшли обгрунтованого висновку, що додані скаржником квитанції про сплату комунальних послуг, витрат на утримання будинку та прибудинкової території, оплату кредитних зобов`язань правомірно не враховані виконавцем при розрахунку заборгованості, оскільки вони не є аліментними платежами.
Відповідно до частин першої, п`ятої-сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Крім того, суд апеляційної інстанції правильно зазначив щодо належності обраного способу захисту скаржником, обґрунтовуючи свій висновок таким.
Гарантією прав фізичних та юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.
Частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»передбачає, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
У постанові від 13 січня 2021 року у справі № 61-15422св20 Верховний Суд дійшов висновку про те, що оскільки заявник звернулася до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на дії державного виконавця щодо розрахунку аліментів у порядку контролю за виконанням судового рішення, то такий спір може розглядатися у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, що передбачений розділом VII ЦПК України.
Аналогічні висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 29 серпня 2018 року у справі № 201/10328/16-ц, від 27 листопада 2019 року у справі № 201/10329/16-ц. 
Тобто, у вказаній категорії справ боржник, як і стягувач аліментів, можуть обирати спосіб судового захисту: або оскаржувати дії державного виконавця, або пред`являти позов на загальних підставах.
У постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 464/6206/18 Верховний Суд вказав, щодо компетентності суду зобов`язувати державного виконавця вчиняти певні дії, так як це не є втручанням у повноваження державного виконавця, а узгоджується із положенням частини другої статті 451 ЦПК України, згідно з яким у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржені рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Отже, вимога скарги про зобов`язання державного виконавця провести повторний розрахунок заборгованості боржника за сплатою аліментів є правомірною й підлягає перевірці по суті, яка зазначена у скарзі, а саме, щодо певного розрахунку державною виконавчою службою заборгованості за аліментами.
Задовольняючи скаргу частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що нарахування розміру аліментів за березень 2020 року у сумі 173 461,23 грн є неправомірним, оскільки такий розмір перевищує граничний розмір і є більше десяти прожиткових мінімумів на одну дитину відповідного віку. Розрахунок заборгованості зі сплати аліментів за березень 2020 року у розмірі 173 461,23 грн, здійснено без врахування визначеного законом обмеження, тому скарга в цій частині є обґрунтованою.
Зі змісту касаційної скарги, судових рішень, що оскаржені, та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо його незаконності та неправильності, правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись частиною першою статті 389, частиною другою та четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 19 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 листопада 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Ткачової Катерини Володимирівни, за участю заінтересованих осіб: Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), ОСОБА_2 .
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                С. Ю. Мартєв
 
В. В. Сердюк
 
І. М. Фаловська