УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
23 лютого 2022 року
м. Київ
справа №761/23410/20
провадження № 51-817ск22
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 , 
суддів:                                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14  грудня 2021 року щодо 
ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кіровограда, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК. 
Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 3838,67 грн на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14  грудня 2021 року вказаний вирок місцевого суду залишено без змін.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 :
- 30 травня 2020 року о 04:00, знаходячись поблизу будинку №32 на вул. Бульварно-Кудрявській в м. Києві, використовуючи заздалегідь підготовлений інструмент, зірвав кріплення для навісного замка, відчинив вхідні двері до гаражу, після чого проник всередину, звідки таємно викрав велосипед марки «Comanche» вартістю 3500 грн, належний ОСОБА_6 
- 21 липня 2020 року о 05:00, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , помітив незачинений автомобіль марки «ГАЗ» моделі «21», державний номерний знак НОМЕР_1 , після чого проник всередину, звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_7 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 18936,25 грн.
- 25 липня 2020 року о 02:40, перебуваючи у внутрішньому дворі будинку АДРЕСА_2 , використовуючи заздалегідь заготовлений молоток, розбив переднє ліве скло автомобіля марки «Kia Sportage» державний номерний знак НОМЕР_2 , потім проник всередину, звідки повторно таємно викрав майно ОСОБА_5 , чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 504,93 грн.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не повною мірою враховано суспільну небезпеку вчиненого засудженим кримінального правопорушення та інші обставини справи, а саме, невідшкодування шкоди потерпілому, невжиття заходів для працевлаштування. Зазначає, що судами нижчих інстанцій безпідставно визнано обставиною, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання – щире каяття. Вважає, що місцевим та апеляційним судами під час призначення покарання ОСОБА_4 не дотримано вимог статей 50, 65, 75 КК та не враховано роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання».
Мотиви Суду
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги, додані до неї судові рішення та дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. 
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст.  185  КК в касаційній скарзі не оспорюються.
Посилання в касаційній скарзі прокурора на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та його особі через м`якість є безпідставними з огляду на таке.
Суд визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен, з урахуванням всіх перелічених вище обставин, визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Як вбачається із судових рішень, засуджений ОСОБА_4 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини вчинення ним кримінального правопорушення, не оспорював кількість та вартість викраденого ним майна, щиросердечно каявся, визнав цивільний позов ОСОБА_5 у повному обсязі.
З урахуванням зазначеного, місцевий суд визнав за можливе виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства та навів у вироку переконливі підстави такого рішення, зазначив, що за таких обставин буде досягнута мета покарання. 
Аргументуючи доцільність звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, тобто є раніше не судимим, вину визнав повністю, щиросердечно розкаявся, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та реєстрації, задовільно характеризується за місцем проживання.
Обставиною, що пом`якшує покарання, судом першої інстанції визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, місцевим судом не встановлено.
Твердження сторони обвинувачення щодо безпідставного визнання обставиною, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання щирого каяття є неспроможним, оскільки, як вбачається із судових рішень, засуджений в ході судового розгляду повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, не заперечував фактичних обставин справи, провадження в суді було розглянуто із застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Виходячи із інформації про вчинене суспільно небезпечне діяння, особу засудженого, обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, однак дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення останнього без реального його відбування та застосував до нього положення ст. 75 КК.
Іспитовий строк, встановлений судами у цьому кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 становить 3 роки.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що покарання, призначене ОСОБА_4 , є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати його явно несправедливим через м`якість з урахуванням застосування судами звільнення від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки на підставі ст.  75 КК немає.
Доводи касаційної скарги аналогічні за змістом доводам, які були наведені в апеляційній скарзі прокурора та були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, за результатами якої визнані безпідставними. Свій висновок апеляційний суд переконливо мотивував в ухвалі і вважати його необґрунтованим чи сумнівним підстав немає. 
Вирок місцевого суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК, а ухвала апеляційного суду – ст. 419 КПК. Ці судові рішення є законними, обґрунтованими і вмотивованими. 
З огляду на викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.
На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14  грудня 2021 року щодо ОСОБА_4 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                          ОСОБА_2                    ОСОБА_3